КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1217/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023року місто Київ

справа № 752/18241/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, третя особа: Державне управління справами про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача надати їй та членам її родини доступ до в`їзду на територію пансіонату № НОМЕР_1 Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами;

усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача забезпечити їй та членам її родини доступ до кімнат № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 пансіонату № НОМЕР_1 Будинку відпочинку « Конча-Заспа » Державного управління справами.

В обгрунтування вимог посилалася на те, що 27 червня 2018 року між нею та Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати погодження позивачу на проведення капітального ремонту кімнат НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1 Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами та надати відремонтовані кімнати в користування позивача для проживання.

Вказувала, що 14 червня 2019 року між сторонами зазначеного договору було підписано акт про закінчення ремонтних робіт та оздоблення зазначених кімнат.

Згідно з п.п.1, 2 акту, на підставі договору від 27 червня 2018 року користувачем були завершені ремонтні роботи та оздоблення зазначених кімнат, кімнати введено в експлуатацію на підставі акту робочої приймальної комісії від 14 червня 2019 року, затвердженого наказом Будинку відпочинку «Конча-Заспа» №30 від 14 червня 2019 року, з технічними показниками: загальна площа - 77,8 кв.м, в т.ч. основна - 53,6 кв.м, будівельний об`єм - 244,1 куб.м.

Відповідно до п.10.1 договору, останній, набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторін за цим договором відповідно до п.п.3.1, 3.2 цього договору.

Зазначала, що впункті 3.1 договору сторонами було погоджено, що позивач користується кімнатами з дати підписання сторонами акту про закінчення ремонтних робіт на строк, протягом якого відповідач повністю відшкодовує позивачу його витрати як частину плати за користування кімнатами шляхом зарахування 50% вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу, а позивач зобов'язується сплачувати 50% вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу на підставі виставлених рахунків.

Позивач вважає, що у неї починаючи з 14 червня 2019 року виникло право користування кімнатами в пансіонаті НОМЕР_1 на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа», а у відповідача виник обов'язок сплачувати половину розміру плати за проживання позивача.

Посилалася на те, що п.п.3.2-3.4 договору (із врахуванням змін, внесених додатковими угодами НОМЕР_1 від 05 лютого 2019 року та №2 від 15 липня 2019 року), вартість щомісячної плати за користування кімнатами без врахувань плати за комунальні послуги складає за період із 14 червня 2019 року по 14 липня 2019 року суму в розмірі 7750,40 грн., із 15 липня 2019 року по 28 вересня 2020 року суму в розмірі 9421,58 грн.

Вказувала, що проживала в кімнатах 15 місяців, оплата за які складає 139652,52 грн. ((7750,40 грн. * 1)+(9421,58 грн. * 14)).

З огляду на вимоги п.3.1 договору, відповідач наразі сплатив частину вартості проживання у розмірі 69826,26 грн.

Зазначала, що вартість оплаченого неюремонту склала 55000,00 доларів США, що станом на дату подання позову складає суму в розмірі 1 546 198,50 грн., а тому відповідачу належить сплатити ще 703 272,99 грн. ((1546198,50/2)-69826,26 грн.).

Посилалася на те, що договір є чинним допоки відповідач повністю не сплатить половину щомісячної оплати за проживання її в кімнатах.

Вказувала, що у неї відсутня будь-яка заборгованість із оплати комунальних послуг, та вона сумлінно виконує умови договору, укладеного із відповідачем, однак, останнім, вчиняються дії, направлені на необґрунтоване дострокове розірвання договору та безпідставне виселення її із кімнат, які перебувають в її користуванні відповідно до умов договору.

Зазначала, що повідомленням №02/161 від 26 серпня 2020 року, відповідач проінформував її про дострокове розірвання договору із 28 вересня 2020 року та просив погасити заборгованість за користування приміщеннями та надані комунальні послуги, а також звільнити займані кімнати та передати їх відповідачу. Крім того, було повідомлено про припинення доступу позивача та членів її родини на територію відповідача із 29 вересня 2020 року.

Посилалася на те, що підставою для розірвання договору відповідач зазначив п.5.1.5, 8.1, 10.3, 10.4 договору та начебто порушення нею п.1.13 Порядку та умов користування приміщеннями в Будинку відпочинку «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 14 грудня 2018 року №230, зафіксоване в акті комісії від 08 серпня 2020 року.

Позивач вважає, що зазначені дії відповідача є незаконними та такими, що порушують гарантоване законом та договором право користування позивачем кімнатами, розміщеними в пансіонаті НОМЕР_1 на території відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Будинок відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив змінити мотивувальну частину рішення відносно правової оцінки правовідносин, що виникли між учасниками справи з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, через неналежну оцінку договору від 27 червня 2018 року.

Вказував, що період з 27 червня 2018 року (дата укладання спірного правочину) до 31 грудня 2021 року, термін дії договору складає більше ніж 3 роки, враховуючи, що право користування у позивача зберігається до повного відшкодування вартості здійснених поліпшень, залишок якої становить 356 706,80 грн.

Зазначав, що сторони спірного договору визначили, що строк дії договору визначено п.3.1., 4.2., а саме до повного відшкодування вартості здійснених поліпшень орендованого майна, яка складає - 641 193,60 грн. (тобто період у часі, зі спливом якого пов`язана подія, яка має юридичне значення, а саме припинення права користування), що становить строк його дії більше ніж 3 роки.

Посилався на те, що об`єктом оренди відповідно до умов спірного договору є кімнати НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1 Будинку відпочинку «Конча - Заспа», тобто об`єктом оренди витупає окрема частина будівлі.

За приписами ч.2 ст.793 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказував, що укладаючи спірний правочин, сторони усвідомлювали право позивача користуватися нерухомим майном Будинку відпочинку « Конча-Заспа » державного управління справами строком більше ніж три роки, а отже й необхідність приведення спірного правочину у відповідність до чинного законодавства.

Вважає, що оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а відтак є нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Зазначав, що судом першої інстанції залишено поза увагою правову природу договору від 27 червня 2018 року, не надано належної оцінки аргументам відповідача щодо недодержання сторонами вимог обов`язкового нотаріального посвідчення спірного договору, враховуючи строк користування, визначений його умовами, внаслідок чого зроблено помилковий висновок щодо припинення права користування ОСОБА_1 кімнатами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1 внаслідок правомірності розірвання спірного договору, а не відсутність такого права з огляду на нікчемність договору від 27 червня 2018 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2018 року між ОСОБА_1 (користувач) та Будинком відпочинку «Конча-Заспа» ДУС (організація) укладено договір, відповідно до умов якого користувач зобов'язалась за погодженням із Будинком відпочинку «Конча-Заспа» на власний ризик і за власні кошти здійснити капітальний ремонт кімнат НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1, а організація зобов'язалась створити належні умови для виконання ремонтних робіт та інших робіт відповідно до положень цього договору, а також користувач взяла на себе зобов'язання виконувати функції замовника для виконання ремонтних робіт.

У п.2.1 сторони договору погодили, що загальний обсяг робіт орієнтовно становить 600 000 грн.

Відповідно до п.3.1 вищевказаного договору користувач користується об`єктом з дати підписання сторонами акту про закінчення капітального ремонту на строк, протягом якого організація повністю відшкодовує користувачу його витрати як частину плати за користування шляхом зарахування 50% вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу, одночасно користувач зобов`язується сплачувати 50% вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу на підставі виставлених рахунків.

Строк користування об`єктом з урахуванням умов визначається терміном, протягом якого користувач компенсує свої витрати шляхом взаємозаліку (п.4.2 договору).

Згідно зп.5 зазначеного договору, сторони узгодили те, що користувач зобов'язаний профінансувати всі роботи, пов'язані із капітальним ремонтом об'єкта, своєчасно та в повному обсязі щомісячно вносити плату за користування об'єктом (п.3.3) та комунальні послуги, а також виконувати правила внутрішнього розпорядку в Будинку відпочинку «Конча-Заспа» ДУС.

За положеннями п.6 договору, організація зобов'язана забезпечити в межах компетенції необхідні умови для виконання ремонтних робіт, та забезпечити надання всіх необхідних комунальних послуг.

Відповідно до п.10 зазначеного договору, сторони обумовили те, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання зобов'язань сторін за цим договором відповідно до п.п.3.1, 3.2 цього договору, а також сторони узгодили те, що договір може бути розірвано достроково в односторонньому порядку у випадках недотримання однією із сторін умов даного договору. Сторона ініціатор дострокового розірвання договору повинна повідомити про це іншу сторону за один місяць до моменту розірвання.

05 лютого 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду НОМЕР_1 до договору від 27 червня 2018 року, відповідно до умов якого було викладено розділ 3 «Порядок користування об'єктом» договору в новій редакції.

14 червня 2019 року між Будинком відпочинку «Конча-Заспа» ДУС та ОСОБА_1 було складено та підписано акт, відповідно до якого сторонами було зафіксовано, що на підставі договору від 27 червня 2018 року користувачем були завершені ремонтні роботи та оздоблення кімнат № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату № НОМЕР_1 на території Будинку відпочинку « Конча-Заспа », кімнати введено в експлуатацію на підставі акту робочої приймальної комісії від 14 червня 2019 року, затвердженого наказом БВ «Конча-Заспа» №30 від 14 червні 2019 року з технічними показниками: загальна площа - 77,8 кв.м, в т.ч. основна 53,6 кв.м, будівельний об'єм - 245,1 куб.м.

В зазначеному акті сторонами було зафіксовано, що вартість ремонтних робіт та оздоблення кімнат НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1 на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа» станом на 25 березня 2019 року становила з урахуванням ПДВ суму в розмірі 641193,60 грн.

15 липня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору від 27 червня 2018 року, відповідно до умов якого було викладено п.1.1 розділу 1, п.п.2.1, 2.2 розділу 2, а також п.п.3.2, 3.3, 3.4 розділу 3 в новій редакції.

Відповідно до листа Будинку відпочинку «Конча-Заспа» ДУС від 26 серпня 2020 року №02/161, відповідач, керуючись п.п.5.1.5, 8.1, 10.3, 10.4 договору від 27 червня 2018 року, повідомив позивача про дострокове розірвання договору із 28 вересня 2020 року, в зв'язку із порушенням позивачем п.1.13 Порядку та умов користування приміщеннями в БВ «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 04 грудня 2018 року №230, а також повідомив про необхідність, в т.ч. звільнити приміщення НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1 БВ «Конча-Заспа».

До зазначеного договору було долучено акт комісії у складі працівників БВ «Конча-Заспа» від 08 серпня 2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на договір від 27 червня 2018 року, укладений між нею та Будинком відпочинку «Конча-Заспа» ДУС, предметом якого є здійснення поліпшень кімнат № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1 Будинку відпочинку « Конча-Заспа » ДУС та подальше користування вказаним майном. Вказувала, що договір є чинним допоки відповідач повністю не сплатить половину щомісячної оплати за проживання її в кімнатах. Зазначала, що у неї відсутня будь-яка заборгованість із оплати комунальних послуг, та вона сумлінно виконує умови договору, укладеного із відповідачем, однак, останнім, вчиняються дії, направлені на необґрунтоване дострокове розірвання договору та безпідставне виселення її із кімнат, які перебувають в її користуванні відповідно до умов договору. Позивач вважає, що зазначені дії відповідача є незаконними та такими, що порушують гарантоване законом та договором право користування позивачем кімнатами, розміщеними в пансіонаті НОМЕР_1 на території відповідача. А тому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.

Заперечуючи проти позову, відповідач у поясненнях, які були надані до суду першої інстанції посилався на те, що умови договору від 27 червня 2018 року відповідають за своїм змістом орендним правовідносинам, оскільки договір містить умови щодо об`єкту, зобов`язання Будинку відпочинку «Конча-Заспа» ДУС передати майно у користування користувачу, право користувача на користування майном, плату за користування, строк такого корситування. Зазначав, що вартість поліпшень за договором (зарахування якої встановлюється термін користування майном) 641 193,60 грн., а саме: плата за 2018 рік у сумі 13 792 грн., плата за січень - червень 2019 року у сумі 46 502,40 грн., плата з липня 2019 року усумі 28 264,74 грн., плата за 2020 року у сумі 65 309,22 грн. - 130 618,44 грн. = станом на 31 грудня 2021 року залишок вартості поліпшень складає 356 706,80 грн. Отже, за період з 27 червня 2018 року (дата укладання спірного правочину) до 31 грудня 2021 року, термін дії договору складає більше ніж 3 роки, враховуючи, що право користування у позивача зберігається до повного відшкодування вартості здійснених поліпшень, залишок якої становить 356 706,80 грн. Вказував, що за приписами ч.2 ст.793 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. А тому, вважає, що договір, підписаний сторонами 27 червня 2018 року є нікчемним.

Перевіряючи правовідносини, які виникли між сторонами та доводи відповідача, викладені як у поясненнях, які були надані до суду першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст.396 ЦК України).

Положеннями статей 391, 396 ЦК України визначено, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (титульний власник) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Досліджуючи договір від 27 чеврня 2018 року, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін у даній справі, слід дійти висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди окремої частини нерухомого майна, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 параграфу 1 Цивільного кодексу України та договору виконання ремонтних робіт.

Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналогічний висновок щодо змішаного договору міститься і у постановах Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №468/176/18-ц, від 09 січня 2023 року у справі №750/1163/20.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (ч.ч.2, 3 ст.762 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У свою чергу, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ст.251 ЦК України).

За приписами ч.2 ст.793 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, згідно з наведеними спеціальними нормами ЦК України визначено вимоги щодо форми договорів такого виду.

За змістом ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст.220 ЦК України унормовано, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що об`єктом оренди відповідно до умов договору від 27 чеврня 2018 року є кімнати НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату НОМЕР_1 Будинку відпочинку «Конча-Заспа», тобто об`єктом оренди витупає окрема частина будівлі.

З умов договору вбачається, що за період з 27 червня 2018 року (дата укладання спірного правочину) до 31 грудня 2021 року, термін дії договору складає більше ніж 3 роки, враховуючи, що право користування у позивача зберігається до повного відшкодування вартості здійснених поліпшень, залишок якої становить 356 706,80 грн.

Таким чином, сторони спірного договору визначили, що строк дії договору визначено у п.п.3.1., 4.2., а саме до повного відшкодування вартості здійснених поліпшень орендованого майна, яка складає - 641 193,60 грн. (тобто період у часі, зі спливом якого пов`язана подія, яка має юридичне значення, а саме припинення права користування), що становить строк його дії більше ніж 3 роки.

Умови договору щодо зарахування вартості здійсненних ремонтних робіт в рахунок плати за користування цілком відповідають положенням ст.778 ЦК України.

Оскільки, строк дії укладеного між сторонами договору від 27 чеврня 2018 року становить більше ніж 3 роки, а відтак, сторони мали відповідно до ч.2 ст.793 ЦК України його нотаріально посвідчити, що останніми зроблено не було.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи той факт, що сторони порушили вимоги ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору, колегія суддів вважає, що спірний договір від 27 чеврня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Будинком відпочинку «Конча-Заспа» ДУС в силу закону є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов'язань, що в ньому закріплені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №468/176/18-ц.

Таким чином, посилання позивача на наявність у неї права користування кімнатами № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 пансіонату № НОМЕР_1 Будинку відпочинку « Конча-Заспа » ДУС на підставі договору від 27 чеврня 2018 року, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність права користування (титульне володіння) ґрунтується на недійсному договорі в силу закону (нікчемний правочин), що зумовлює висновок про відсутність у ОСОБА_1 права користування, та як наслідок, відсутність у останньої права вимагати усунення перешкод у користуванні майном, володільцем якого вона не є, що у свою чергу, є безумовною підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Судом першої інстанції залишено поза увагою правову природу договору від 27 чеврня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Будинком відпочинку «Конча-Заспа» ДУС, не надано належної оцінки аргументам відповідача щодо недодержання сторонами вимог обов'язкового нотаріального посвідчення спірного договору, враховуючи строк користування, визначений його умовами, внаслідок чого зроблено помилковий висновок, що стороною позивача не доведено обґрунтування позовних вимог та підстави, з якими закон, пов'язує можливість усунути перешкоди в користуванні майном, не надано достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували належне позивачу право користування спірними кімнатами, а не відсутність такого права з огляду на нікчемність договору, яким не створено жодних правових наслідків.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, отже судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 рокузмінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: