ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 634/987/20 Номер провадження 22-ц/814/1695/23Головуючий у 1-й інстанції Єрьоміна О.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Кортун І.В.

учасники справи:

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник відповідачів адвокат Лавров В.В.

переглянув у судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2

на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року, ухвалене суддею Єрьоміною О.В., повний текст рішення складено 30 квітня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якому просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0244, від 21.11.2018 року, укладений ОСОБА_2 як уповноваженою особою ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: :02:000:0244, розташованої на території Олійниківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області. 29.08.2017 року вона підписала довіреність на представництво її прав ОСОБА_2 з усіх питань, пов`язаних з оформлення спадкових справ на майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_5 . 21.11.2018 року ОСОБА_2 як уповноважена особа орендодавця ОСОБА_4 уклав договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0244, зі своїм сином ОСОБА_3 як орендарем строком на 45 років. Позивач вважає дії ОСОБА_2 неправомірними, а укладений ним договір оренди земельної ділянки таким, що підлягає визнанню недійсним. Вчинення правочину представником в інтересах свого сина є вчиненням правочину у своїх інтересах та в інтересах сина, представником якої він одночасно є в силу закону. Згідно вище вказаного договору оренди землі, орендна плата на рік за користування земельною ділянкою площею 6,7544 га складає 6 216,74 грн., тобто менш ніж 1000 грн. за 1 га на рік, хоча згідно публічного звіту голови Сахновщинської районної державної адміністрації за 2018 рік, який розміщений на офіційному веб-порталі Харківської обласної державної адміністрації, середній розмір плати за 1 га орендованої землі відповідно до укладених договорів складав 2 337,70 грн. Таким чином, ОСОБА_2 як представник ОСОБА_4 уклав договір оренди строком на 45 років на невигідних умовах для позивача внаслідок заниження розміру орендної плати лише за 1 га більш, ніж на 1400 грн. від середнього розміру плати по Сахновщинському району та за земельну ділянку площею 6,7544 га занижений розмір орендної плати складає понад 9 500 грн. За текстом довіреності від 29.08.2017 року ОСОБА_2 був уповноважений вчиняти дії в інтересах особи, яку він представляє за довіреністю. Позивач вважає, що під час укладення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 , який діяв від імені позивача, уклав цей договір виключно в інтересах власного сина, а ніяк в інтересах особи, яку він представляє за довіреністю. Так, договір укладено строком на 45 років, крім того, зважаючи на строк повноважень представника, визначений в довіреності - 3 років, представник не мав без її згоди укладати договір користування належним позивачу майном. Крім того, визначена договором орендна плата, є значно нижчою за загальну, що свідчить про вчинення правочину внаслідок змови пов`язаних осіб щодо умов договору.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_4 - задоволена.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,7544 га, кадастровий номер :02:000:0244, укладений 21 листопада 2018 року між ОСОБА_2 як уповноваженою особою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у рівних частках з кожного судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що уповноважена особа ОСОБА_2 є батьком орендаря ОСОБА_3 , який на підставі наданої ОСОБА_4 довіреності, уклав договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого у строкове платне володіння і користування його сина перейшла земельна ділянка ОСОБА_4 строком на 45 років, тобто вчинив правочин від імені особи, яку представляє, у своїх інтересах. З наданих суду доказів вбачається, що укладення договору оренди землі від 21.11.2018 року відбулося без відома ОСОБА_4 та не в її інтересах. За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 , укладаючи оспорюваний договір оренди землі зі своїм сином ОСОБА_3 , діяв в інтересах останнього, тобто в інтересах своєї сім`ї, а отже і у власних інтересах, а не в інтересах довірителя ОСОБА_4 , що прямо заборонено ч.3 ст. 238 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки зміст цього договору суперечить вимогам ЦК України, а саме ч.3 ст. 238 ЦК України, що з огляду на положення ч.1 ст. 215ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 29.08.2017 року особисто позивачем видана довіреність, зареєстрована в реєстрі за №3103. Згідно цієї довіреності ОСОБА_4 на підставі усного договору доручення, за попередньо досягнутою домовленістю з представником уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх підприємствах, організаціях та установах…з усіх питань, пов`язаних з оформленням її спадкових прав на майно, що залишилося після смерта її матері, у т.ч. з питань, пов`язаних з укладенням, підписанням, реєстрацією, розірванням договорів оренди … на свій розсуд… Вказує, що саме ОСОБА_4 своєю довіреністю уповноважила безпосередньо ОСОБА_2 та наділила його відповідними правами здавати в оренду належну їй на праві приватної власності земельну дялнку, на умовах, які будуть визначені ОСОБА_2 самостійно. При цьому зауважує, що позивач передала ОСОБА_2 оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай). Вказує, що на підставі цієї довіреності 21.11.2018 року ОСОБА_2 уклав зі ОСОБА_3 договір оренди землі. Відповідно до розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2018 року загальна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила 207 224 грн. 10.01.2019 року для відома на адресу позивача було направлено поштовим відправленням примірник договору оредни землі від 21.11.2018 року, яке було нею отримане. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень згідно довіреності, без їх перевищень, а тому подальше схвалення правочину не потребується. Вказує, що договір оренди землі від 21.11.2018 року вчинений не в інтересах відповідача ОСОБА_2 , оскільки договір укладений не з самим собою, а з іншою особою. Вказує, що при укладанні договору оренди земельної ділянки від 21.11.2018 року він не був і не є представником відповідача ОСОБА_3 , який є самостійною повнолітньою дієздатною особою, яка самостійно себе утримує та не залежить від інших осіб, який є ФОП та має право і можливість використовувати спірну земельну ділянку відповідно до КВЕД ФОП та умов договору. Вказує, що позивач не посилається на невиконання договору, претензій від неї до ОСОБА_3 щодо використання земельної ділянки не надходило, нарахована орендна плата згідно з вимогами чинного законодавства була перерахована поштовим переказом позивачу, заборгованість зі сплати орендної плати відсутня, що вказує на фактичну відсутність порушення прав позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою (а.с. 128).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.07.2021 року справа призначена до апеляційного розгляду на 04.11.2021 року о 12-00 год. (а.с. 131).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 08.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 140).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.10.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 17.05.2023 року о 10-20 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 141).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 6,7544 га, розташована на території Олійниківської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0244 (а.с. 14).

На підставі довіреності від 29.08.2017 року, виданої на три роки, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованої у реєстрі за №3103, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх підприємствах, організаціях та установах, незалежно від форми власності та підпорядкування, з усіх питань, пов`язаних оформленням її спадкових справ на майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержанням свідоцтв про право на спадщину та реєстрацією її права власності на отримане по спадщині нерухоме майно. З питань переоформлення успадкованого сертифікату на право на земельну частку (пай), вести її справи в судових органах всіх інстанцій з усіма правами, наданими законом, а також, зокрема підписувати договір оренди земельної ділянки, інші необхідні договори, отримувати належну позивачу орендну плату (грошома або сільськогосподарською продукцією) по договору оренди вказаної успадкованої земельної ділянки (а.с. 12).

21.11.2018 року між ОСОБА_4 , уповноважена особа ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого ОСОБА_4 передала в оренду ФОП ОСОБА_3 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,7544 га, розташовану на території Олійниківської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0244, яка належить ОСОБА_4 , строком на 45 років, а орендар зобов`язався сплачувати щорічно на протязі поточного календарного року, за який здійснюється оплата, але не пізніше 30 грудня року, за який здійснюється оплата. Орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 6 216,74 грн. за один повний рік користування земельною ділянкою (а.с. 9-11).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 04.12.2018 року вбачається, що державна реєстрація іншого речового права договору оренди землі від 21.11.2018 року зареєстрована 29.11.2018 року, номер запису про інше речове право 29243812 (а.с. 13).

Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки площею 6,7544 га, кадастровий номер: :02:000:0244, є ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 26670151(а.с. 14).

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 не підписувала оспорюваний договір оренди землі, а підпис від її імені вчинив ОСОБА_2 на підставі виданої довіреності (а.с. 9-11).

До матеріалів цивільної справи надане свідоцтво про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_1 , для підтвердження факту, що ОСОБА_2 є його батьком (а.с. 93).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом ст. ст. 78, 152 Земельного Кодексу України, ст. 319ЦК України власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

За приписами ст.ст. 626,627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ст.13 Закону України «Про орендуземлі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про орендуземлі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і переглянута відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється у випадках, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до частин другої, третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0244, від 21.11.2018 року, укладеного ОСОБА_2 як уповноваженою особою ОСОБА_4 на підставі довіреності від 29.08.2017 року, та ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_2 , тобто визнання правочину недійсним, який укладений представником у своїх інтересах та інтересах свого сина.

Згідно ч. 3 ст. 238 ЦПК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 6,7544 га, розташована на території Олійниківської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0244 (а.с. 14).

29.08.2017 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_6 довіреність, серія НМЕ №899185, строком на три роки, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстровану у реєстрі за №3103, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх підприємствах, організаціях та установах, незалежно від форми власності та підпорядкування, з усіх питань, пов`язаних оформленням її спадкових справ на майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержанням свідоцтв про право на спадщину та реєстрацією її права власності на отримане по спадщині нерухоме майно. З питань переоформлення успадкованого сертифікату на право на земельну частку (пай), вести її справи в судових органах всіх інстанцій з усіма правами, наданими законом, а також, зокрема підписувати договір оренди земельної ділянки, інші необхідні договори, отримувати належну позивачу орендну плату (грошома або сільськогосподарською продукцією) по договору оренди вказаної успадкованої земельної ділянки (а.с. 12).

21.11.2018 року між ОСОБА_4 , уповноважена особа ОСОБА_2 , діючий на підставі довіреності від 29.08.2017 року, серія НМЕ №899185, та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого ОСОБА_4 передала в оренду ФОП ОСОБА_3 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,7544 га, розташовану на території Олійниківської сільської ради, кадастровий номер :02:000:0244, яка належить ОСОБА_4 , строком на 45 років, а орендар зобов`язався сплачувати щорічно на протязі поточного календарного року, за який здійснюється оплата, але не пізніше 30 грудня року, за який здійснюється оплата. Орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 6 216,74 грн. за один повний рік користування земельною ділянкою (а.с. 9-11).

Як вбачається з тексту договору оренди земельної ділянки від 21.11.2018 року, договір підписали орендар ОСОБА_3 та уповноважена особа ОСОБА_2 , орендодавець ОСОБА_4 цей договір не підписувала (а.с. 11 зворот).

Як пояснив апеляційному суду представник відповідачів адвокат Лавров В.В., позивачу ОСОБА_4 проект договору оренди землі не направлявся, істотні умови договору оренди з нею погоджувалися усно по телефону, проект договору оренди землі вона не читала.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 04.12.2018 року вбачається, що державна реєстрація іншого речового права договору оренди землі від 21.11.2018 року зареєстрована 29.11.2018 року, номер запису про інше речове право 29243812 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 (а.с. 93).

Колегія суддів приходить до висновку про те, що є правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки дійсно судом встановлено, що ОСОБА_2 , укладаючи 21.11.2018 року договір оренди земльної ділянки, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 , уклав договір оренди землі у своїх інтересах та інтересах ФОП ОСОБА_3 , який є його сином.

Згідно ч. 1 ст. 93 ЗК України (у редакції станом на 21.11.2018 р.) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємницьво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч. 4,11 ст. 93 ЗК України (у редакції станом на 21.11.2018 р.) строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. Строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років.

При цьому, як встановив суд першої інстанції, договір оренди було укладено на строк 45 років, зі сплатою щорічної орендної плати у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 6 216,74 грн. за один повний рік користування земельною ділянкою, що є значно меншою від середнього розміру орендної плати по Сахновщинському району Харківської області.

Вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки був укладений на строк - 45 років.

Щодо визначеної у договорі орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 2.5. договору 207 224,76 грн.) - 6 216,74 грн., то розмір 3%, який визначений сторонами, є мінімальним розміром орендної плати, запровадженим Указом Президента від 02 лютого 2002 року № 92 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок і земельних часток (паїв)" - не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Цей Указ також передбачає поступове збільшення цієї плати залежно від результатів

господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Договір оренди умов щодо поступового збільшення орендної плати не містить.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів.

Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним (частина перша статті 232 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з положеннями статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (частина перша статті 241 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчиняти представнику, і ці дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 29.08.2017 року особисто позивачем видана довіреність, зареєстрована в реєстрі за №3103 та згідно цієї довіреності ОСОБА_4 на підставі усного договору доручення, за попередньо досягнутою домовленістю з представником уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в усіх підприємствах, організаціях та установах…з усіх питань, пов`язаних з оформленням її спадкових прав на майно, що залишилося після смерта її матері, у т.ч. з питань, пов`язаних з укладенням, підписанням, реєстрацією, розірванням договорів оренди … на свій розсуд, що саме ОСОБА_4 своєю довіреністю уповноважила безпосередньо ОСОБА_2 та наділила його відповідними правами здавати в оренду належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, на умовах, які будуть визначені ОСОБА_2 самостійно, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки ч. 3 ст. 238 ЦПК України передбачає, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, тобто, у даному випадку договір оренди земельної ділянки був укладений ОСОБА_2 за довіреністю від імені ОСОБА_4 у своїх інтересах та інтересах рідного сина ОСОБА_3 , який є фізичною особою підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність (вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур, насіння олійних культур) (а.с. 71 зворот) з метою отримання прибутку та вони є зацікавленими в отриманні максимальних доходів від здійснення вказаної діяльності.

Відповідачами суду не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_3 має свою сім`ю та проживає окремо від батька, тобто, веде самостійне господарство, тому є правильним висновок суду першої інстанції про вчинення оспорюваного правочину саме в інтересах обох відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач передала ОСОБА_2 оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай), то ця обставина не є правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апедяційної скарги проте, що відповідач ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень згідно довіреності, без їх перевищень, а тому подальше схвалення правочину не потребується, що договір оренди землі від 21.11.2018 року вчинений не в інтересах відповідача ОСОБА_2 , оскільки договір укладений не з самим собою, а з іншою особою, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що представник власника земельної ділянки ОСОБА_2 , укладаючи оспорюваний договір оренди землі з рідним сином ОСОБА_3 , діяв у своїх інтересах та інтересах свого сина, а не в інтересах довірителя ОСОБА_4 , що прямо заборонено частиною третьою статті 238 ЦК України, та обґрунтовано прийшов до висновку про наявності правових підстав, передбачених частиною першою статті 215 ЦК України, для визнання цього правочину недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не посилається на невиконання договору, претензій від позивача до ОСОБА_3 щодо використання земельної ділянки не надходило, нарахована орендна плата згідно з вимогами чинного законодавства була перерахована поштовим переказом позивачу, заборгованість зі сплати орендної плати відсутня, що вказує на фактичну відсутність порушення прав позивача, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки виходять за межі предмета спору.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов