Справа № 342/705/23
Провадження № 2/342/379/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

з участю: секретаря судового засідання Матієк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" (місцезнаходження: 03150, місто Київ, вул.Велика Васильківська, 77А) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23278,13 грн., та судових витрат.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 13.12.2019 між ОСОБА_1 було підписано заяву-договір №0046540 про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається із заяви договору №0046540 від 13.12.2019, відповідач підписанням заяви-договору про надання банківських послуг, акцептував укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15151,51 грн., строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка % річних 18, тип ставки фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1% від суми поданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 5% від суми наданого кредиту. В день підписання заяви-договору №00446540 від 13.12.2019, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки 13.12.2019. Грошові кошти у сумі 15151,52 грн. були зараховані АТ «РВС БАНК» 13.12.2019 на картковий рахунок клієнта, що підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером. Банк Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, які існували та існують на момент укладення цього договору. 28.12.2021 між акціонерним товариством «РВС БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги №28/12-2021-1. Як вбачається з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0046540 від 13.12.2019 на загальну суму 22513,24 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10265,91 грн.; заборгованість за процентами 3 843,95 грн.; заборгованість за комісією 8333,38 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 70,00 грн. Відповідно до п.п. 1.4 п.1 Договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитними договорами, які існували та існують на момент укладення цього договору. На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив. Станом на 01.06.2023 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 22513,24 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10265,91 грн.; заборгованість за процентами 3 843,95 грн.; заборгованість за комісією 8333,38 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 70,00 грн. У зв`язку з простроченням позивачем грошового зобов`язання в сумі 22 513,24 грн., керуючись ч.2 ст.625 ЦК України та п.7.7.2.17 Публічної пропозиції, нараховано: 107,32 грн. за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 та 657,57 грн. інфляційних втрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022. Таким чином, всього до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі: 22513,24 грн. боргу за кредитом + 107, 32 грн. + 657,57 грн. інфляційних втрат, а всього разом: 23 278,23 грн. 25.01.2022 від ТОВ «ФК «ПАРІС» на ім`я відповідача було направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №375/25/01/2022 -1.

У зв`язку з тим, що відповідачем борг не сплачений позивач просить стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованість в сумі 23 278,13 грн. та судові вітрати.

Згідно повідомлення Городенківської міської ради № 2017 від 20.06.2023, отриманого на запит суду, за даними реєстру територіальної громади, відсутні відомості про зареєстроване місце проживання громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 21 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Запропоновано відповідачу у випадку відсутності згоди на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом десяти днів з дня вручення ухвали подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Запропоновано відповідачу, у випадку заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати до суду відзив на позов. Оскільки зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 невідоме, тому його вирішено викликати до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

18.08.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №00446540, укладеного 13.12.2019 у сумі 23 278,13 грн. у зв`язку з безпідставністю, а також з підстав пропущення строку позовної давності. У відзиві вказано, що так, 13.12.2019 між АТ «»РВС БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено заяву договір №00446540. Згідно умов даного кредитного договору АТ «РВС БАНК» перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 15151,52 грн. строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка 18% річних. 28.12.2021 між АТ «РВС БАНК» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №28/12/2021-1. У позовній заяві зазначається, що загальна сума боргу становить від 13.12.2019 22513,24 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10265,91 грн.; заборгованість за процентами 3 843,95 грн.; заборгованість за комісією 8333,38 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 70,00 грн. В тому числі, 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 107,32 грн. та інфляційних витрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 657,57 грн. Отож позивач просить стягнути заборгованість у сумі 23 278,13 грн. Вказує, що вимога про сплату комісії за обслуговування кредиту є незаконною покликаючись на правову позицію ВСУ у справі №6-1746 цс16 та на висновок постанови КЦС ВС від 19.08.2022 у справі 641/11984/15-ц. Крім того вважає, що у даній справі є підстави для застосування позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі не належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна заява подана позивачем 07.06.2023. Спірний кредитний договір №0046540 укладено 13.12.2019, платіжна карта відповідачу видана 13.12.2019. Як вже було вказано, що згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість по спірному кредитному договору становить: 22513,24 грн. - за кредитом; 107,32 грн. 3% річних та інфляційні витрати в розмірі 657,57 грн., а всього: 23278,13 грн. В матеріалах справи є документи, які підтверджують про списання коштів з рахунку відповідача. На погляд представника, таке списання не свідчить про визнання боргу відповідачем, оскільки списання проводилося в примусовому порядку, а не за власною волею відповідача. У зв`язку з викладеним, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

29.08.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що твердження відповідача про незаконність комісії за супроводження кредиту є необґрунтованим, оскільки умовами заяви-договору №0032135 від 27.05.2019, яка підписана сторонами передбачена щомісячна комісія за супроводження кредиту. Я передбачено ч. 2 с. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця ( у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковми для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України №1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, по`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом №1734 VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (п.31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахункове-касове обслуговування, а отже Верховний Суд не заперечує право банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування. Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності встановлених ст.257 ЦК України, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID - 19), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID - 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. В свою чергу Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 « Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусної SARS-CoV-2 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 на всій території України діє карантин. Карантин неодноразово було продовжено та на момент звернення ТОВ «ФК «ПАРІС» до суду з позовною заявою його дія тривала. Крім того, відповідно до умов Заяви-Договору №0046540 від 13.12.2019 року укладеної з відповідачем, строк на який надавався кредит 12 місяців, тобто до 13.12.2020, тому, виходячи з викладеного, ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулося з позовом до відповідача про стягнення боргу в межах строку позовної давності, тому доводи відповідача щодо пропуску строків позовної давності є необґрунтованими. Таким чином, доводи відповідача, на підставі яких він заперечує проти позову є необґрунтованими.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилася. Предстаник подав до суду клопотання, в якому просить справу розглянути без участі позивача та його предстаника, у задоволенні позову відмовити згідно з аргументами, поданими у відзиві.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підставою звернення представника позивача з даним позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем щодо укладеного між сторонами договору.

Судом встановлено, 13.12.2019 між ОСОБА_1 було підписано Заяву-Договір №0046540 про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Як вбачається із заяви договору №0046540 від 13.12.2019, відповідач підписанням цієї Заяви-Договору про надання банківських послуг, що є договором про приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладення договору, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору.

За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15151,51 грн., строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка % річних 18, тип ставки фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 1% від суми поданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту -5% від суми наданого кредиту.

Згідно додатку №1 до заяви договору №0046540 від 13.12.2019, сторонами вказаного договору було погоджено графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки ( з урахуванням вартості супутніх послуг) та зазначено, що підпис позичальника на графіку платежів свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування.

Пунктом 11 заяви договору №00446540 від 13.12.2019 стверджується, що відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки 13.12.2019, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

13.12.2019 ОСОБА_1 також було підписано паспорт споживчого кредиту, яким визначено: основні умови кредитування з урахуванням споживача; інформація щодо реалізації річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних, тип процентної ставки, платежі за додаткові та супутні послуги банку, обов`язкові для укладення договору; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Грошові кошти у сумі 15151,52 грн. були зараховані АТ «РВС БАНК» 13.12.2019 на картковий рахунок клієнта, що підтверджується меморіальним ордером №4217 від 13.12.2019.

У відзиві на позов представник відповідача ствердив, що згідно умов кредитного договору (заява договір №0046540 від 13.12.2019) АТ «РВС БАНК» перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 15151,52 грн. строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка 18% річних.

Тобто, із поданого відзиву на позов слідує, що відповідач визнає факт укладення договору №0046540 про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та ознайомлений з умовами договору. Також, відповідачем визнається той факт, що АТ «РВС БАНК» перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 15 151,52 грн.

Стаття 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, з викладено слідує, що АТ «РВС БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Крім того, судом встановлено, що 28.12.2021 між акціонерним товариством «РВС БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги №28/12-2021-1.

У п.п.1 п.1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає права вимоги первісного кредитора та кредитними договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, які укладені між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та боржниками.

Пунктом 3.1 договору про відступлення права вимоги визначено, що права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами Акту приймання передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Підпунктом 1.2 договору про відступлення права вимоги, право вимоги за кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах. Які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором, право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладення цього Договору, процентів, штрафи, пені, сплати інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладання цього Договору, тощо.

Новий кредитор, відповідно до п.п. 1.4 п.1 Договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитними договорами, які існували та існують на момент укладення цього договору.

Згідно акту прийому передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 від 28.12.2021, підписаного АТ «РВС Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» та додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за заявою-договором №0046540 від 13.12.2019 на загальну суму 22513,24 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10265,91 грн.; заборгованість за процентами 3 843,95 грн.; заборгованість за комісією 8333,38 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 70,00 грн.

Як зазначається у позовній заяві, відповідач грошові кошти, отримані в кредит, не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив.

25.01.2022 ТОВ «ФК «ПАРІС» було направлено відповідачу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №375/25/01/2022 -1, шляхом погашення усієї заборгованості за кредитом, що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошти, описом вкладення у цінний лист та копією квитанції від 26.01.2022, яка залишилась без виконання.

Такі обставини, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.ст.514,516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст.1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно із ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно п. 7.6.2 Публічної пропозиції, керуючись ст. 516 ЦК України банк має право на можливу заміну кредитора, шляхом відступлення права вимоги за Заявою -Договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону (ч. 2ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат та 3% річних, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань за договором споживчого кредиту № 0046540 від 13.12.2019 року, у зв`язку з цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за даним договором.

Згідно розрахунку заборгованості по боржнику ОСОБА_1 , станом на 01.06.2023 заборгованість відповідача - ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 22513,24 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10265,91 грн.; заборгованість за процентами 3 843,95 грн.; заборгованість за комісією 8333,38 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 70,00 грн..

А також, згідно розрахунку інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України по боржнику ОСОБА_1 станом на 01.06.2023 становить: 107,32 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 та 657,57 грн. інфляційних втрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 23278,13 грн.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача вважає вимогу про сплату комісії за обслуговування кредиту не законною. Щодо інших сум заборгованості у відзиві на позов заперечень не вказано.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10265,91 грн., заборгованості за процентами в розмірі 3843,95 грн., заборгованість за штрафними санкціями (пеня) в розмірі 70,00 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 107,32 грн., інфляційних втрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 657,57 грн. є доведеними та підлягають до задоволення.

Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 8333,38 грн., то суд приходить до наступного.

За умовами заяви відповідачу було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15152,52 гривень, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка, % річних-18, тип ставки- фіксована, разом комісія при видачі кредиту: 1% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 5 % від суми наданого кредиту.

Відповідно до п. п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Згідно практики Верховного Суд, а саме постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц вбачається наступне:

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема і щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі № 363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).

В даному випадку споживчий кредит укладено 13.12.2019.

Виходячи з наведеного суд вважає, що банк нарахував боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні.

Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення, а саме, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" загальну суму заборгованості в розмірі 14 944,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10265,91 грн., заборгованість за процентами в розмірі 3843,95 грн., заборгованість за штрафними санкціями (пеня) в розмірі 70,00 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 107,32 грн., інфляційних втрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 657,57 грн. В частині позову щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 8333,38 грн. слід відмовити.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн. 00 коп. згідно платіжної інструкції № 5369 від 02.06.2023.

Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 14 944,75 грн. заборгованості, то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 1723,14 грн. (14 944,75 х 2684,00 / 23278,13 грн.) сплаченого судового збору.

Щодо заяви відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до наступних висновків.

Правилами ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Статтею 124 ЦПК України визначено, що строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнений пунктом 12, який набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Вказаний карантин продовжений постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", № 383 від 25.04.2023 р., продовжений до 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, було відмінено.

Судом встановлено, що відповідно до умов заяви-договору №0046540 від 13.12.2019 укладеного АТ «РВС БАНК» з відповідачем, строк на який надавався кредит 6 місяців.Договір відступлення права вимоги №28/12-2021-1, за яким АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0046540 від 13.12.2019 на загальну суму 22513,24 грн., укладено 28.12.2021. Із вимогою про усунення порушення кредитного зобов`язання, шляхом погашення усієї заборгованості за кредитом, ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулося до відповідача ОСОБА_1 25.01.2022. Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором поступила до суду поштовим зв`язком 14.06.2023. Згідно трекінгу відстеження Укрпошти відправлення №204 прийняте на пошту 08.06.2023.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №0046540 від 13.12.2019 пред`явлені в межах строку позовної давності.

На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 610-612, 625, 626, 628, 638, 1049,1054, 1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України, керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 89, 131, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, , суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77А) заборгованість за заявою-договором № 0046540 від 13.12.2019 у розмірі 14 944,75 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні 74 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77А) судовий збір у розмірі 1723,14 грн. (одна тисяча сімсот двадцять три гривні 14 копійок).

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Суддя: Федів Л. М.