Справа № 132/3338/19
Ухвала

Іменем України

28 листопада 2023 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Зубаня О.О.

представника відповідача-адвоката Петренка А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка заяву представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Петренка А.В. про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Калинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває зазначена вище справа.

Ухвалою суду від 28.11.2023 відмовлено представнику відповідача-адвокату Петренку А.В. в задоволенні клопотань про долучення доказів у справі, про призначення повторної судово-генетичної експертизи та про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України та продовжено проведення підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Петренко А.В. подав заяву про відвід судді, в обґрунтування якої посилається на порушення суддею Павленком І.В. норм процесуального права у даному провадженні, зокрема на порушення вимог п.5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, тобто порушення позивачем вимог до позовної заяви, яку було прийнято суддею Павленко І.В. до свого провадження та вирішено питання про відкриття провадження у справі. Крім того, зазначив, що позивачем не зазначено підстави встановлення батьківства ОСОБА_2 , передбачені ч. 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України, на підставі яких суд в подальшому повинен буде встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача, а також судом відмовлено в задоволенні клопотань сторони відповідача про долучення доказів у справі, про призначення повторної судово-генетичної експертизи та про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, що на думку заявника викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, а тому наявні підстави для відводу судді, передбачені п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник-адвокат Зубань О.О., кожен зокрема заперечували щодо задоволення заяви сторони відповідача про відвід судді, мотивуючи її безпідставністю та затягуванням судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу щодо заявленого строною відповідача відводу, суд прийшов до такого.

Підстави для відводу судді передбачені ст. 36 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (і) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Feyv. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettsteinv. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianouv. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullarv. theUnitedKingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (DeCubberv. Belgium), SeriesA, № 86).

Відповідно до п.2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Крім того, відповідно до ст.3 Кодексу суддівської етики, суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

У разі, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу здійснення правосуддя.

Іншими словами, це обґрунтування припускає можливість того, що суддя може бути цілком об`єктивним у ситуації, яка, тим не менше, викликає обґрунтовану підозру в упередженості, що вимагає відводу судді.

Аналіз змісту та доводів заяви представника відповідача-адвоката Петренка А.В. про відвід не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності головуючого судді Павленка І.В., а зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді та припущень, які не підтверджені жодними доказами та не вказують на необ`єктивність чи упередженість судді при розгляді даної справи.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч.4 ст.36 ЦПК України).

Суд також звертає увагу на ту обставину, що серед підстав заявленого відводу представником відповідача зазначено ч. 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України (підтвердження підстав встановлення батьківства ОСОБА_2 ), який втратив чинність 27.07.2010.

З огляду на викладене, підстав для відводу, передбачених ст.ст. 36, 37 ЦПК України, немає. Докази, які б підтверджували заінтересованість в результаті розгляду справи або підтверджували обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді Павленка І.В. відсутні, тому заява представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Петренка А.В. про відвід судді не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36, 40, 252, 259 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати необгрунтованою заяву представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Петренка А.В. про відвід судді.

Передати заяву на розгляд іншого судді у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Зупинити провадження по у цивільній справі №132/3338/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Калинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів, до вирішення питання про відвід судді Павленка І.В.

Повний текст судового рішення складено 4 грудня 2023 року.

Ухвала в частині зупинення провадження по цивільній справі може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя