Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 643/1194/23
Провадження № 2/542/253/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2023 року смт Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О.,
секретаря судового засідання Коркішко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
14 лютого 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (надалі також позивач, АТ «Сенс Банк») звернулось до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 839/3/27/38/7-156 від 23 квітня 2007 року в розмірі 320758 грн 85 коп., у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, а також сплаченого судового збору у розмірі 4811 грн 39 коп.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року відкрито провадження у вказаній справі (а.с. 49-50).
Відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року справа за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, направлена за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області (а.с. 70-71).
В подальшому, відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2023 року, вказана справа передана до за підсудністю до Новосанжарського районного суду Полтавської області (а.с. 78).
08 червня 2023 року цивільна справа № 643/1194/23 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надійшла до Новосанжарського районного суду Полтавської області. Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 643/1194/23 надійшла до провадження судді Шарової-Айдаєвої О.О. (а.с. 84).
Згідно з вимогами частини 6 статті 187 ЦПК України, суд 08 червня 2023 року звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 85).
Частиною 8 статті 187 ЦПК України передбачено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, що міститься у відповіді № 111584 від 13 червня 2023 року вбачається, що за вказаним запитом особу не знайдено (а.с. 87).
З метою визначення підсудності, встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача для належного повідомлення про судові засідання і недопущення порушення його прав, суд надсилав запити до Міністерства соціальної політики України від 14 червня 2023 року (а.с. 88) та до Національної сервісної служби України від 06 липня 2023 року (а.с. 92).
Своєю ухвалою від 31 липня 2023 року зобов`язав Міністерство соціальної політики України надати суду відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо відповідача (а.с. 95).
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України, який надійшов 12 жовтня 2023 року на виконання ухвали до Новосанжарського районного суду Полтавської області, зазначено, що станом на 25 вересня 2023 року в ЄІБД ВПО наявна така інформація: адреса фактичного проживання та листування з 04 березня 2022 року ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (а.с. 101).
Ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 103-104).
Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року вирішено здійснювати заочний розгляд справи.
Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог АТ «Сенс Банк» посилалось на те, що 23 квітня 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 839/3/27/38/7-156.
Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».
Відповідно до рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.
12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.
Відповідно до виконавчого листа № 6-241/2010, виданого 26 квітня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, із ОСОБА_1 на користь Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 798870 грн 06 коп.
Посилаючись на невиконання боржником грошового зобов`язання, що є триваючим правопорушенням, керуючись статтею 625 ЦК України, позивач АТ «Сенс Банк» просив стягнути з відповідача нараховані на кредитну заборгованість 3% річних та інфляційні витрати.
З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати.
Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 143).
Від представника позивача 04 грудня 2023 року до суду надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, в якій він підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 144).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України, який надійшов 12 жовтня 2023 року на виконання ухвали до Новосанжарського районного суду Полтавської області, зазначено, що станом на 25 вересня 2023 року в ЄІБД ВПО наявна така інформація: адреса фактичного проживання та листування з 04 березня 2022 року ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (а.с. 101).
Поштове відправлення із судовою повісткою про проведення судового засідання, призначеного на 04 грудня 2023 року, яке направлялось на останню відому зареєстровану адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_2 , повернулось до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 140-143).
З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд приходить до висновку про те, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками та судовою повісткою направлялися на останню відому зареєстровану адресу відповідача та повернулись до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 107-137).

Відповідно до змісту пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду вважається такою, що вручена відповідачу.

В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 13 жовтня 2023 року суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом із усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Правом подати відзив на позов відповідач не скористався.

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів.

За вказаних обставин, відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-156, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 99000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних на фінансування будівництва, придбання (інвестування) житла (а.с. 17-24).

З наявної в матеріалах справи заяви на видачу готівки № 1 від 23 квітня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав готівку на д/с кредит на інвестування в житлове будівництво у загальній сумі 99000 доларів США, еквівалент у гривнях - 499950 грн 00 коп. (а.с. 25).

Відповідно до виконавчого листа № 6-241/2010, виданого 26 квітня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, вбачається, що суд, розглянувши справу за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 стягнув з нього на користь Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту в сумі 798870 грн 06 коп. (а.с. 13-14).

Судом встановлено, що в подальшому Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Відповідно до рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

У результаті невиконання договору та не повернення заборгованості, яка стягнута з відповідача на підставі рішення суду, у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, яка становить 320 758 грн 85 коп., що складається із суми заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість - 55859 грн 29 коп. та суми заборгованості за інфляційними витратами - 264899 грн 55 коп.

Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 839/3/27/38/7-156 від 23 квітня 2007 року, а саме: розрахунку 3% річних на суму заборгованості згідно з рішенням суду, зазначено період стягнення як «з 18.10.2019 по 17.10.2022» (а.с. 26).

Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 839/3/27/38/7-156 від 23 квітня 2007 року, а саме: суми заборгованості за інфляційними витратами, зазначено період стягнення як «з листопада 2019 року по вересень 2022 року» (а.с. 27).

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, суд виходить з наступного.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено,між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-156 (а.с. 17-23).

Відповідно до виконавчого листа № 6-241/2010, виданого 26 квітня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, із ОСОБА_1 на користь Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 798870 грн 06 коп.

Посилаючись на невиконання боржником грошового зобов`язання, що є триваючим правопорушенням, керуючись статтею 625 ЦК України, позивач АТ «Сенс Банк» просив стягнути з відповідача нараховані на кредитну заборгованість 3% річних та інфляційні витрати.

Надаючи оцінку таким вимогам суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №444/9519/12 у постанові від 28.03.2018 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №910/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", при чому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, яка становить 320 758 грн 85 коп., що складається із суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 55859 грн 29 коп. та суми заборгованості за інфляційними витратами 264899 грн 55 коп.

За змістом норми статті 625 ЦК України, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017р. справа № 3-1522 гс 16).

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08.11.2019 року №127/15672/16-ц, де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Враховуючи викладене, суд констатує наявне право у позивача, як кредитодавця, на стягнення з кредитора коштів на підставі статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що розрахунок заборгованості за нарахованими 3 % річних здійснений за період з 18.10.2019 по 17.10.2022 (а.с. 26), а розрахунок заборгованості за інфляційними витратами здійснений за період з листопада 2019 року по вересень 2022 року (а.с. 27).

Надаючи оцінку вказаному розрахунку суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи процитовані положення ЦК України розрахунок 3% річних може бути здійснений за проміжок часу, який неохоплений воєнним станом, тобто з 18.10.2019 по 23.02.2022, й при розрахунку інфляційних витрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з листопада 2019 року по лютий 2022 року, тобто за проміжок часу, який неохоплений воєнним станом.

Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних витрат за період з листопада 2019 року по вересень 2022 року та розрахунок 3% річних за період 18.10.2019 по 17.10.2022.

Провівши власні обрахунки, судом встановлено, що витрати від інфляції за лютий 2022 року складають 11783 грн 78 коп. (736486,16*101,6/100) 736486,16 =11783 грн 78 коп.), а 3% річних у лютому до 23.02.2022 дорівнює - 1173 грн 30 коп. (620658,78*3/100/365*23= 1173 грн 30 коп.).

Таким чином, з відповідача має бути стягнута заборгованість зі сплати 3% річних за період з 18.10.2019 по 23.02.2022, що дорівнює 43820 грн 23 коп., а також заборгованості за інфляційними витратами з листопада 2019 року по лютий 2022 року в сумі 127611 грн 16 коп.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 4811 грн 39 грн.

З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 53,4% з розрахунку: 171431 грн 39 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100%: 320758 грн 85 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 53,4% (відсоток задоволених позовних вимог).

Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2569 грн 28 коп. з розрахунку: 4811 грн 39 коп. (сума сплаченого судового збору) х 53,4% (відсоток задоволених позовних вимог).

На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 280-281 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150) заборгованість за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 839/3/27/38/7-156 від 23 квітня 2007 року у розмірі 171431 грн 39 коп. (сто сімдесят одна тисяча чотириста тридцять одна гривня тридцять дев`ять копійок), що складається із суми заборгованості за 3% річних в розмірі 43820 грн 23 коп.(сорок три тисячі вісімсот двадцять гривень двадцять три копійки) та суми заборгованості за інфляційними витратами в сумі 127611 грн 16 коп. (сто двадцять сім тисяч шістсот одинадцять гривень шістнадцять копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150) частину понесених витрат на сплату судового збору в сумі2569 грн 28 коп. (дві тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять гривень двадцять вісім копійок).

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150;

відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва