ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2122/20
провадження № 2/753/3671/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 рокуДарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Херенкової К.К.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4 ), третя особа: ОСОБА_5 про про відшкодування майнової шкоди та в якому просив суд, стягнути на свою користь матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію т/з серії НОМЕР_2 , у сумі 62 208,43 грн., витрати пов`язані з отриманням Звіту про оцінку автомобіля у сумі 800,00 грн., а також судовий збір у сумі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 20000,00 грн. з відповідача ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2020 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у сумі 63 008,43 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840,80 грн. У частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2021 за заявою відповідача про скасування заочного рішення, вказане заочне рішення було скасоване, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2022 позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2023 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

В судовому засідання представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, повідомлявся судом у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.10.2018 року о 11.00 год. сталась ДТП за участі автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу та автомобіля "Renault", який був під керуванням ОСОБА_5 та який належить ОСОБА_4 .

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 29.11.2018 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 .

Відповідно до Звіту №96-А про оцінку автомобіля від 11.12.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті пошкодження при ДТП складає 62 208,43 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент вказаної ДТП, була застрахована, відповідно полісу №АМ 1955793 від 01.11.2017 рокуна суму 100 000 грн., у ПАТ "СК "Здорово".

Посилання позивача на те, що ПрАТ «СК «Здорово» позбавлена членства в МТСБУ не звільняє її від відповідальності.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 37.3 ст. 37 Закону незадовільне фінансове становище страховика не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За змістом статті 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть розглядатись наявні перешкоди страховику переконатись, що подія є страховим випадком.

Згідно зі статтею 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В правовій позиції, викладеній в постанові Великої палати Верховного Суд по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Покладення обов`язку щодо відшкодування шкоди на особу, яка завдала шкоду і у якого цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована є незаконним. Оскільки розмір шкоди, який знаходиться в межах страхового ліміту, не може безпосередньо покладатися на особу, яка завдала цю шкоду тому що такі дії порушуються ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування» та не захищають страхувальника і порушують мету страхування.

У зв`язку з цим, Велика палата Верховного Суду відійшла від своєї позиції викладеної в постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016. А тому, покладання обов`язку щодо відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування є незаконним.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки в межах страхового відшкодування сума нанесених збитків покладається на страховика.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінивши усі представлені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкодинемає, оскільки вимоги пред`явлені до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: