Справа № 496/4072/22
Провадження № 2/496/785/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

10 травня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участі секретаря - Стрілець Ж. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка в порядку загального судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що мало місце 17.05.2021 року на автодорозі М-05 Київ-Одеса 298 км.+730 м. за участі транспортного засобу Renault Master н.з. НОМЕР_1 власником, якого є ОСОБА_1 та транспортного засобу Daf XR н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 та на момент ДТП знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Автомобіль «Daf XR» (номерний знак НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_3 був закріплений за громадянином ОСОБА_4 , який згідно договору підряду № ГТ -00004343 від 01.05.2021 року виконував роботу щодо перевезення вантажів. По факту здійсненого ДТП був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №117885 від 17.05.2021 року та направлений на розгляд до Ківерцівського районного суду Волинської області, за місцем реєстрації водія транспортного засобу «RENAULT MASTER».

Разом із протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №117885 від 17.05.2021 року, в судовому засіданні, також досліджені інші матеріали справи, а саме: схеми місця ДТП, пояснення свідків, відео із фіксацією даного ДТП, та висновок експерта NCE-19/103-21/9292-IT від 31.01.2022 року, відповідно якого встановлено, що дії водія автомобіля «DAF» знаходяться в причинному зв?язку з виникненням ДТП. Окрім цього, покази водія «DAF» ОСОБА_2 , щодо механізму розвитку даної ДТП є технічно неспроможними. Матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведено, що водієм транспортного засобу «RENAULT MASTER» було порушено п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху та з матеріалів справи, не вбачається, що причиною ДТП стали дії останнього, оскільки викладені у протоколі обставини спростовуються висновком експерта №CE-19/103-21/9292-IT від 31.01.2022 року. Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно водія транспортного засобу. «RENAULT MASTER» ОСОБА_4 , було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку від 23.06.2021 року, вартість матеріального збитку спричиненого пошкодженням належного позивачу автомобіля складає 460 091,18 грн. Згідно вказаного висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 660 521.42 грн., тобто більше ніж його залишкова вартість на момент ДТП, а тому відновлення автомобіля є економічно недоцільним, автомобіль визнано знищеним, а вартість матеріального збитку встановлено у розмірі залишкової вартості вказаного автомобіля.

Загальна сума спричиненої матеріальної шкоди, таким чином, складає 460 091.18 грн.

Страховою компанією, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, власнику транспортного засобу «RENAULT MASTER» виплачено 127400,00 грн. Також, власником пошкодженого транспортного засобу «RENAULT MASTER» ОСОБА_1 було укладено договір купівлі - продажу від 13.08.2022 року, про продаж пошкодженого транспортного засобу «RENAULT MASTER» для розбору на запчастини.

Згідно даного договору купівлі - продажу від 13.08.2022 року, залишкова вартість даного транспортного засобу після вчиненого ДТП становила 144 000 грн. Отже, у відповідності до ст. 1194 ЦК України, стягненню з відповідача підлягає різниця між розміром шкоди та сумою, яка виплачена страховою компанією та отримана після продажу транспортного засобу «RENAULT MASTER» для розбору на запчастини, а саме 188 691,18 грн. Також позивачка просить стягнути на її користь 40 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 22.09.2022 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 65-66).

Ухвалою суду від 04.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 73).

Ухвалою суду від 19.01.2023 року закрито підготовче судове провадження (а.с. 178).

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Білянської К.А. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. В позові просила відмовити, оскільки позов не містить належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 в скоєнні ДТП. Крім того, у своєму відзиві на позов, представник позивача вказує на те, що під час ДТП відносно ОСОБА_2 не складалося протоколу про адміністративне правопорушення, його не було притягнуто до адміністративної відповідальності, тому позов в частині вимог до нього не підлягає задоволенню (а.с. 85-86).

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Куценко Ю.О. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 190). Крім того, у своєму відзиві на позов зазначає, що пошкоджений автомобіль 2016 рік випуску, та було придбано та вперше зареєстровано лише 26.09.2019 року. ДТП сталось 17.05.2021 року, тобто на момент ДТП воно вже експлуатувалось півтора роки. Вважає, що стороною позивача необґрунтовано висновку щодо відсутності правових підстав керування ОСОБА_2 транспортним засобом «DAF». Позивач посилається на висновок експерта якого не надана до суду. Постановою Ківерційського районного суду Волинської області від 18.02.2022 року по справі номер 158/2572/21 за результатом розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито, також зазначена постанова не містить оцінки дії учасника ДТП ОСОБА_2 . На думку представника, наданий до суду договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.08.2022 року немає детальної фіксації стану автомобіля, в тому числі відсутні фото його огляду які б дозволили перевірити факт належної оцінки таких залишків, акт технічного стану транспортного засобу зафіксував пробіг 298000 кілометрів, що для автомобіля який експлуатувався півтора роки вказує на нещадну експлуатацію авто, що впливає на його оцінку. ОСОБА_1 зазначено що власником автомобіля є вона, однак в документах зазначено, що власником є ПП «Глобус транс», що страхували автомобіль, а розпоряджатись ним надано право водію ОСОБА_4 , а виплата страхової компанії здійснювалась на іншу особу, яка зазначена, як власник майна. Також у позовній заяві необґрунтовано вимог щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача. (а.с. 92-93-в).

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, але від представника наявна заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягає. (а.с. 200-202). У своїх запереченнях на відзиви представників відповідачів, представник позивача зазначає, що у відповідності ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Крім того, стороною відповідача ОСОБА_2 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своєї невинуватості. Надала суду висновок експерта № СЕ-19/103-21/9292-ІТ від 31.01.2022 року згідно якого встановлено причинний зв`язок в даному ДТП саме між діями водія ОСОБА_2 .

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступне:

Позивач у справі ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є власником пошкодженого транспортного засобу «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 , який на підставі договору найму/оренди/автомобіля від 01.10.2019 року передала в оренду ПП «Глобус-Транс» (а.с. 13, 113-114)

Цивільно-правова відповідальність т/з «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована ПП «Глобус-Транс» (а.с. 51).

Відповідно до наказу № 01/05/21 від 01.05.2021 року про закріплення за транспортним засобом т/з «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 закріплений за ОСОБА_4 та відповідно договору підряду № ГТ-00004343 від 01.05.2021 року, укладено між ПП «Глобус-Транс» та ОСОБА_4 , ОСОБА_4 виконував роботу з перевезення вантажів на т/з «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 (а.с. 52-54)

Власником транспортного засобу Daf XF 105 FT є ОСОБА_3 (а.с. 14).

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.02.2022 року встановлено, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №117885 від 17.05.2021 року, 17.05.2021 року о 07 год. 15 хв. на автодорозі М-05 (Київ-Одеса) 298 км. +730 метрів, сталось ДТП за участі т/з «RENAULT MASTER», д.н.з « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_4 та т/з «DAF», д.н.з. « НОМЕР_5 », під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. В діях ОСОБА_4 не виявлено складу адміністративного правопорушення (а.с. 56-57).

На підставі висновку експерта № СЕ-19/103-21/9292-ІТ від 31.01.2022 року встановлено, що дії водія автомобіля «DAF» ОСОБА_2 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, внаслідок порушення водієм п. 10.8 ПДР України. Окрім цього, покази водія «DAF» ОСОБА_2 , щодо механізму розвитку даної ДТП є технічно неспроможними (а.с. 123-134)

Для встановлення матеріального збитку т/з «RENAULT MASTER», д.н.з « НОМЕР_1 » ОСОБА_1 звернулась до судового експерта, який оглянув транспортний засіб «RENAULT MASTER», д.н.з « НОМЕР_1 » про що складено протокол огляду від 01.06.2021 року та на підставі складеної ремонтної калькуляції від 23.06.2021 року пошкодженого т/з, будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок, у висновку № СЕ-19/103-21/9292-ІТ від 31.01.2022 року встановив матеріальний збиток власнику т/з у розмірі 460 091,18 грн., при цьому вартість відновлюваного ремонту складає 660 521,42 грн. (а.с. 137-165)

Власниця пошкодженого т/з «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 , від імені якої на підставі довіреності від 12.06.2021 року діяв ОСОБА_5 , отримання страхове відшкодування у розмірі 127 400 грн. (а.с. 53,54).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.08.2022 року транспортний засіб «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 продано за 144 000 грн., ціна автомобіля встановлена в тому числі на підставі акту технічного стану т/з або його складової частини, який підписаний ОСОБА_6 на підставі договору комісії № 13236 від 12.08.2022 року (а.с. 48, 49, 50).

Таким чином, матеріальний збиток, який підлягає стягненню з відповідачів за пошкоджений т/з «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 , позивачка оцінила у розмірі 188 691,18 грн., що складає 460 091,18 грн. - 127 400 грн. - 144 000 грн.

За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16; від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, від 04.03.2020 у справі № 641/2795/16-ц, від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16; від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, від 29.04.2020 у справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 686/4557/18).

Отже, станом на дату розгляду справи по суті, ОСОБА_2 не притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за освоєння даного ДТП, однак не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки навіть у разі закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, це не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Відповідачем ОСОБА_2 не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП, в тому числі не було спростовано висновок експерта № СЕ-19/103-21/9292-ІТ від 31.01.2022 року.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 441/756/18.

Крім іншого, в постанові Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.02.2022 року, на підставі висновку експерта № СЕ-19/103-21/9292-ІТ від 31.01.2022 року встановлено, що дії водія автомобіля «DAF» ОСОБА_2 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Відповідно ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У п. 6 вищевказаної постанови зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що сума матеріального збитку підлягає стягненню лише з правомірного володільця т/з на підставі договору підряду № ГТ -00004343 від 01.05.2021 року та який безпосередньо керував т/з, та в наслідок дій якого трапилось ДТП - ОСОБА_2 , а в частині стягнення шкоди з ОСОБА_3 , слід відмовити.

Так, згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину відповідача у спричиненні майнової шкоди позивачу, внаслідок вчинення неправомірних дій, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з положеннями частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц.

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17.

Для визначення розміру моральної шкоди суд повинен, втому числі врахувати: перенесені позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень; його моральні страждання, зумовлені втратою працездатності через отримані травми; тривале лікування; втрату усталеного способу життя; переживання через поведінку винного у цих його стражданнях.

Практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачкою на підтвердження понесення нею психологічних страждань (моральної шкоди) належних та достатніх доказів не надано, а саме доказів істотних вимушених у житті змін (втратою працездатності, довгого відновлення у лікарні свого психічного стану, чи інших закладах, тощо), тому в стягненні моральної шкоди суд відмовляє.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , судом відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2287 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 14, 22, 23, 1167, 1187 ЦПК України, ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_7 виданий 0724 від 11.09.2020 року, жителя: АДРЕСА_4 , зареєстрованого: АДРЕСА_5 ) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду в сумі 188 691,18 (сто вісімдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто одну тисячу вісімнадцять копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2287,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам, а також виготовлення повного тексту рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 червня 2023 року.

Суддя В.М. Буран