КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/2096/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: Київська міська рада, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , (далі - позивач) звернувся в Святошинський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), треті особи: Київська міська рада, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просив визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок її відсутності понад встановлені строки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він, 03 липня 2009 року уклав шлюб з ОСОБА_5 . В цьому шлюбі народжена дитина - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після народження дитини, позивач з дружиною та сином мешкали у квартирі АДРЕСА_1 .

Місце проживання сина з народження зареєстровано в спірній квартирі, нажаль, мати їхньої дитини вела антисоціальний спосіб життя, не піклувалася про нього, створювала сину неможливі для нормального побуту та навчання умови.

Шлюб між ним та ОСОБА_5 розірваний за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року.

Позивач вказав, що ОСОБА_5 привела квартиру до антисанітарного і непридатного для мешкання стану, а у 2019 році, не повідомивши його, взагалі покинула квартиру і виїхала до Одеси, де мешкає по теперішній час.

Також зазначив, що спірна квартира не приватизована. Крім ОСОБА_5 та їхнього спільного сина ОСОБА_2 , у спірній квартирі зареєстровані: її батько - ОСОБА_4 та її неповнокровна сестра ОСОБА_3 .

У позовній заяві, ОСОБА_1 також вказав, що відповідач у зазначеній квартирі була зареєстрована за місцем проживання її матері. У шестимісячному віці її батько - ОСОБА_6 забрав доньку до себе. 3 того часу, відповідач у спірній квартирі не проживала, жодного разу в ній не з`являлась, житлом у цій квартирі не цікавилася, ініціативи щодо визнання за нею права на проживання у ній після настання повноліття не проявляла, своїх речей у спірній квартирі не має, за комунальні послуги ані її батько, ані вона сама, починаючи з вісімнадцятирічного віку, не сплачували.

Про реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 відповідач знала, адже у шістнадцятирічному віці отримала паспорт громадянина України із записом про реєстрацію місця проживання у зазначеній квартирі.

Фактично, квартира АДРЕСА_1 перебуває у користуванні його малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він, як батько зобов`язаний дбати про захист прав, включаючи житлові умови його сина та утримувати квартиру в його помешканні з часу забезпечення захисту його сина права на житло у цій квартирі. За таких обставин, 06 серпня 2021 року він звернувся до відділу з питань реєстрації місця проживання Святошинської РДА із заявою про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі разом з дитиною, але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди осіб, які офіційно зареєстровані в квартирі.

Посилаючись на те, що відповідач тривалий час квартирою фактично не користується, комунальні платежі не сплачує, а наявність зареєстрованого місця проживання відповідача за вказаною адресою створює йому, як батьку малолітнього ОСОБА_2 , перешкоди у отриманні права користування спірною квартирою, що в свою чергу, порушує права дитини на проживання разом з батьком, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити Вирішити питання розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі, у ній не проживає без поважних причин понад встановлений законом строк, реальних перешкод у користуванні вказаним приміщенням з часу досягнення повноліття не мала, витрат по її утриманню не несе, активних дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за не право користування жилим приміщенням не вчиняла, жодного рішення компетентного органу, де б містилися інформація про створення перешкод у користуванні спірним житлом за період з досягнення нею повноліття до моменту його звернення до суду, не надала.

Апелянт стверджує, що відповідач факт непроживання в квартирі з дитинства підтвердила, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин не вселення понад строки, встановлені статтею 72 ЖК Української РСР після досягнення нею повноліття, суду не надала.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою КП «ГІОЦ» від 28 вересня 2021 року (а.с. 28).

Як вбачається із свідоцтва про шлюб, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 1319), 03 липня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_5 (а.с. 10).

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 390) (а.с. 11).

Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 серпня 2021 року, відомості про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 відсутні.

Позивач звертаючись до суду із даним позовом, надав акт, який складено 15 серпня 2021 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Зі змісту вказаного акту вбачається, що з березня 2010 року ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає. ОСОБА_3 через півроку після народження у квартирі не з`являлась. З березня 2010 року у квартирі проживали ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_5 не проживає в квартирі з березня 2019 року Вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до закінчення ремонту зазначеної квартири тимчасово проживають у батьків ОСОБА_12 .

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо оцінки даного акту як неналежного доказу, оскільки відсутні докази того, ким саме є особи, що підписали акт. Невстановленим є те, яким саме чином зазначені особи з точністю до одного місяця пам`ятають події 12 річної давності (від`їзд мешканця з квартири у березні 2010 р.). Також, у сукупності з іншими матеріалами справи сумнівним є зазначення про проведення ремонту у квартирі (про факт здійснення якого зазначено у акті) на даний момент.

З наданого позивачем рахунку-повідомлення від 01 серпня 2021 року вбачається, що зазначаючи про наявний за адресою квартири борг за житлово-комунальні послуги який не сплачується відповідачем, сам позивач його не сплачує навіть частково, що є додатковим доказом відсутності факту фактичного користування позивачем вказаною квартирою.

Відповідно до відповіді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї від 07 червня 2021 року № 40-1511, ОСОБА_1 надано акт обстеження умов проживання.

За наданим актом встановлено, що умови проживання незадовільні, брудно, стійкий неприємний запах. Зі слів ОСОБА_1 , дитина - ОСОБА_2 проживає за іншою адресою з 2017 року.

Таким чином, зазначена позивачем обставина постійного користування вказаним майном спростована наданими самим же позивачем, доказами.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У ч. 3 ст. 71 ЖК України визначено перелік підстав збереження житла за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Відповідно до законодавства України, може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк (ч. 6 ст. 71 ЖК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine, заява № 30856/03).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що ОСОБА_3 тривалий час не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Суд першої інстанції виходив з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Аналіз статті 71 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, суду не було надано належних доказів не проживання відповідача за вказаною адресою понад шість місяців, оскільки наданий до суду позивачем акт про непроживання містить суперечливу інформацію. Разом з тим, даний факт не заперечується сторонами.

Аналізуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає. що висновок Святошинського районного суду міста Києва про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи, так як позивачем не надано доказів відсутності поважності непроживання відповідача за вказаною адресою тривалий термін.

В той же час, колегія суддів враховує, що свідок ОСОБА_13 який є батьком відповідача, та який був допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції повідомив суд про поважність причин відсутності його дочки - ОСОБА_3 у спірній квартирі, що виявлялась у фактичному позбавленні відповідача можливості користування майном після досягнення нею повноліття. Користуючись фактично зазначеним майном, та маючи конфлікт з відповідачем, позивач унеможливлював користування майном ОСОБА_3 .. Відтак, відсутні підстави вважати, що відповідач не користувався квартирою за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Святошинського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Так як, при вирішенні вказаної цивільної справи, Святошинським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків Святошинського районного суду міста Києва не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар