Справа № 350/1578/22
Номер провадження 2/350/105/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2023 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.,
секретаря судового засідання Маєвської С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
суд -
І. Стислий виклад позицій сторін:
представник позивача акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі АТКБ «ПриватБанк») звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 114481.87 Євро, що за курсом 32.14 складає 3679447.30 грн. за кредитним договором №200КК від 19.11.2007, а також судовий збір.
У судове засідання представник позивача не прибув, 26.05.2023 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Відповідачка у судове засідання також не прибула, однак її представник адвокат Бурак Б.В. подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутності і відмовити у задоволенні позовних вимог.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Цією ж ухвалою за клопотанням представника позивача суд витребував у приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. копію спадкової справи заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Ухвалою від 15.03.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи.
Ухвалою від 15.03.2023 суд витребував з Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
26.05.2023 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника позивача засобами електронного поштового зв`язку поступила заява про розгляд справи у його відсутності, у якій він також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.82).
26.05.2023 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника відповідача поступила заява про розгляд справи у його відсутності, у якій він просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.85).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, які долучені до матеріалів цивільної справи.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.77) підтверджено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із спадкової справи №61/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.64-79), яка була витребувана ухвалою суду у Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві, суд встановив, що відповідачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.
14.06.2018 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.65).
У відповідь на таку заяву приватний нотаріус надала ОСОБА_1 відповідь (а.с.75), у якій відмовила їй у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка та вказала їй на необхідність звернення до суду.
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2018 (а.с.78) за відповідачкою ОСОБА_1 було визнано право власності на земельні паї дві земельні ділянки, які належали її чоловіку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.09.2020 представник АТКБ «ПриватБанк» звернувся до Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори з Претензією кредитора № 7BGIFLES01YU0З (а.с.19), у якій просив повідомити АТ КБ "Приватбанк" чи заводилась спадкова справа після померлого ОСОБА_2 ; включити кредиторські вимоги АТ КБ ,ПРИВАТБАНК" в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 114481.87 [Євро]; надіслати на їх поштову адресу інформацію стосовно: звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника; відомості про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину.

Копією відповіді №115/02-14 від 01.10.2020 (а.с.20), яку АТКБ «ПриватБанк» отримав 09.10.2020, що не заперечувалося позивачем, підтверджено, що приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу повідомила, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа №61/2018. Спадкоємцем першої черги є дружина померлого ОСОБА_1 .

З копії Листа-претензії № 7BGIFLES01YU0З від 27.07.2021 (а.с.25), адресованій ОСОБА_1 вбачається, що представник АТКБ «ПриватБанк» пред`явив вимоги кредитора до ОСОБА_1 як спадкоємця, яка прийняла спадщину, по стягненні з неї заборгованості за кредитним договором.

Отже, між сторонами виник спір з приводу стягнення кредитором спадкодавця боргу за кредитним договором з позивачки як спадкоємця за законом.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування:

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.ст.1-4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою ст.15, частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першоюст.530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положенням ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту не припиняються, а входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця померлого боржника.

У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №306/2000/16-ц зазначено, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України (в редакції, що була чинною на момент отримання банком інформації про смерть позичальника) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2018 року у справі № 14-53цс18.

Положення ст.1281 ЦК України не встановлюють певного порядку пред`явлення вимог кредитора і мають на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Вказане узгоджується із висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, згідно із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відповідно до положень ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Судом встановлено, що позичальник за кредитним договором №200КК від 19.11.2007 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок смерті особи з дня її смерті відкрилася спадщина на всі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, строк якої становить шість місяців.

Із спадкової справи №61/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка була витребувана ухвалою суду у Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві, суд встановив, що відповідачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

14.06.2018 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

У відповідь на таку заяву приватний нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка та вказала їй на необхідність звернення до суду.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2018 за відповідачкою ОСОБА_1 було визнано право власності на земельні паї дві земельні ділянки, які належали її чоловіку.

03.09.2020 представник АТКБ «ПриватБанк» звернувся до Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори з Претензією кредитора, у якій просив повідомити АТ КБ "Приватбанк" чи заводилась спадкова справа після померлого ОСОБА_2 ; включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 114481.87 [Євро]; надіслати на їх поштову адресу інформацію стосовно: звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника; відомості про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину.

З такої претензії вбачається, що така інформація необхідна Банку для реалізації його права, як кредитора спадкодавця, тобто для пред?явлення своїх вимог до його спадкоємців, які відповідно до ст. 1282 Цивільного кодексу України зобов?язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Суд звертає увагу, що кредитор спадкодавця повинен пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. У випадку, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він може пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

З долученої до матеріалів справи Претензії кредитора № 7BGIFLES01YU0З від 03.09.2020, вбачається, що представник АТКБ «ПриватБанк» просив нотаріуса за місцем відкриття спадщини повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_2 про заборгованість спадкодавця перед Банком у розмірі 114481,81 Євро.

Однак, серед матеріалів спадкової справи, яку витребував суд, відсутні відомості про повідомлення нотаріусом спадкоємців ОСОБА_2 про заборгованість спадкодавця перед Банком у розмірі 114481,81 Євро, як і відсутні відомості на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 була ознайомлена із Претензію кредитора від 03.09.2020.

Суд вважає, що відсутність вищезазначених відомостей свідчать про неможливості виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в силу необізнаності про наявність таких зобов`язань.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає Претензію кредитора від 03.09.2020 року неналежним доказом пред`явлення вимог за спірним кредитним договором до спадкоємця, який прийняв спадщину.

У відповіді №115/02-14 від 01.10.2020, яку АТКБ «ПриватБанк» отримав 09.10.2020 приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу повідомила, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа №61/2018. Спадкоємцем першої черги є дружина померлого ОСОБА_1 .

Тобто АТКБ «ПриватБанк» 09.10.2020 дізнався про наявність спадкоємців померлого ОСОБА_2 і протягом шести місяців із зазначеної дати він повинен був пред`явити свої вимоги як кредитора спадкодавця.

Однак, як вбачається з копії Листа-претензії №7BGIFLES01YU0 від 27.07.2021, адресованій ОСОБА_1 представник АТКБ «ПриватБанк» пред`явив вимоги кредитора до ОСОБА_1 як спадкоємця, яка прийняла спадщину, по стягненні з неї заборгованості за кредитним договором тільки 27.07.2021, тобто із пропущенням шестимісячного строку для пред`явлення таких вимог.

Окрім цього, позивач не долучив до матеріалів справи доказів того, що вищезазначений Лист-претензія №7BGIFLES01YU0 від 27.07.2021 був направлений відповідачці ОСОБА_1 , і доказів на підтвердження отримання нею такого листа.

Відповідно до ч.4 ст.1281 ЦП України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Беручи до уваги вище встановлені обставини, суд вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк для пред`явлення вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину, а також належним чином не пред`явив свої вимоги до спадкоємця, у зв`язку з чим у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 02.06.2023.

Суддя А.М. Бейко