Справа № 465/1673/20 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/2890/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції») про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»), в якому просила визнати недійсним кредитний договір №CL-119067 від 25.06.2018.

В обґрунтування позовних вимог покликалася, що 25 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-119067, згідно з умовами якого позивачу надано кредит у розмірі 140 210,00 грн. Пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 33,99% річних. Пунктом 4.5. кредитного договору визначено, що реальна річна процентна ставка становить 39,81% річних. В додатку №1 до кредитного договору, також визначена процентна ставка 39,81% річних. Згідно з паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) реальна річна процентна ставка за кредитом визначена у розмірі 39,81% річних. Різними пунктами кредитного договору визначений різний розмір відсоткової ставки - в одному випадку 33,99% річних, а в іншому випадку 39,81% річних, що відповідно становить різницю в розмірі 4,85% річних і як наслідок, саме на цю різницю призводить до здорожчання оплати за кредитом і відповідно до можливості виконання зобов`язання належним чином. Внаслідок збільшеної процентної ставки позивач повинен переплатити за кредитним договором 18968,84 грн. (155700,91 грн.х4,85%/39,81%). Вказує, що двозначні визначення розміру процентної ставки за кредитним договором суперечать нормам законодавства щодо захисту прав споживачів і повинні тлумачитись на користь споживача, адже вводять споживача в оману в частині виконання зобов`язання, безпідставно збільшують розмір зобов`язання, всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. У зв`язку з наведеним, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 28 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції») про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Вказане рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що норми встановлені в кредитному договорі щодо збільшення відсоткової ставки не порушують права та законні інтереси божника, оскільки при визначенні розрахунку відповідач керувався ставкою 33,99 %. Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що річна процентна ставка становить 33,99 %, проте п.4.5 договору визначено, що реальна річна процентна ставка становить 39,81 % річних. Вказує на те, що різними пунктами кредитного договору визначений різний розмір відсоткової ставки, що становить різницю в розмірі 4,85 % річних. Таким чином, нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Просить позов задовольнити, визнати недійсним кредитний договір №CL-119067 від 25.06.2018 з дати його укладення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України)

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

Судом встановлено, що 25 червня 2018 року міжПублічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СL-119067.

Згідно з умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 140210,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 33,99% річних.

Згідно з пунктом 6.2. кредитного договору передбачено обов`язок погашення позичальником заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього кредитного договору).

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховується щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

Паспортом споживчого кредиту встановлено, що процентна ставка, відсотків річних становить 33,99 %, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 39,81%.

Відповідно до ч 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк/фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» ненадання інформації про послугу саме-по-собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору; за певних обставин це може бути підставою для розірвання договору або відшкодування збитків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пункт 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» містить визначення загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування`у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором №CL-119067 від 25.06.2018 нарахування процентної ставки за період 25.06.2018 по 03.09.2019 здійснювалось в розмірі 33,99% річних.

Матеріалами справи встановлено, що позивач письмово підписала та підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та процентні ставки за кредитом, фіксовану процентну ставку 33,99% та реальну 39,81%, що підтверджується паспортом споживчого кредиту.

Встановлено,що позивач була повідомлена про суму/ліміт кредиту, що становить 140210,00 гривень; строк кредитування - 60 місяців; процентну ставку, відсотків річних 33,99%; загальні витрати за кредитом 155900,91 гривень; орієнтовну загальну вартість кредиту 296110,91 гривень; реальну річну процентну ставку, відсотків річних 39,81%.

Паспортом споживчого кредиту передбачено застереження наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для

позичальника є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що кредитний договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а банк і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в кредитному договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії кредитного договору.

Разом з тим, позивачу було відомо про графік щомісячних платежів, який наведений у додатку №1 кредитного договору.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Водночас, покликання позивача на те, що відповідач не надав повну та достовірну інформацію про умови кредитування є необґрунтованими, оскільки як підтверджено матеріалами справи позивач підписала кредитний договір, ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, що стверджується її підписом.

З врахування вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта є необґрунтованими, свідчать про неправильне, довільне тлумачення норм матеріального права та переоцінку фактичних обставин справи в свою користь.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 02.06.2023

Головуючий

Судді