Номер провадження: 22-ц/813/588/23
Справа № 522/207/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Трофименка О.О.,

переглянувши справу №522/207/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України, апеляційною скаргою Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року у складі судді Бондара В.Я., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 08 січня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що на виконання ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2014 року відкрито в ЄРДР кримінальне провадження за №0000166 від 23 квітня 2014 року за частиною 1 статті 364 КК України, однак розслідування не ефективне, неодноразово провадження у справі закривалось. Неодноразове закриття кримінального провадження щодо осіб, які злочинно сприяють незаконній торгівлі, є тривалим, кожен день такого свавілля робить порушення усталеним, а наслідки безповоротними для громадськості та для позивача. Незаконність дій посадових осіб ВП Суворовського РВ ГУНП в Одеській області, зокрема, була доведена і Одеським окружним адміністративним судом в справі №815/5470/16. Кримінальними посяганнями кримінального угрупування керівництва нелюстрованої прокуратури Одеської області на законні права та свободи, передбачені статтями 3, 19, 55, 164 Конституції України нанесли позивачу матеріальну та моральну шкоду з негативними наслідками в результаті психологічного впливу беззаконня, вчиненого прокуратурою. Неефективність кримінального процесуального закону України в протистоянні з корумпованою кримінальною структурою Генпрокуратурою України та її підрозділами прокуратур в Одеській області викликають у позивача глибокі моральні страждання через усвідомлення себе жертвою такого протиправного діяння, як підривання Конституційного устрою держави Україна.

Позивач ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування матеріальної шкоди 100000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. (т.1 а.с.2-8).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.104).

Відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України позов не визнав, зазначивши, що відповідно до пункту 23-1 статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Стягнення з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальної та моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн. призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме Державної казначейської служби України, оскільки кошти, які виділяються на утримання Державної казначейської служби України як окремої юридичної особи та суб`єкта господарювання на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб. Відповідачем є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Сам факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та про відсутність підстав для її відшкодування, так як для відшкодування шкоди потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності, наявність шкоди, протиправність дії її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (т.1 а.с.118-124).

Відповідач прокуратура Одеської області позов не визнав, зазначивши, що слідчими ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000166 від 23 квітня 2014 року за частиною 1 статті 364 КК України щодо можливих неправомірних дій службових осіб Суворовського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області, Суворовської райдержадміністрації та ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, які виразились у сприянні здійсненню незаконної підприємницької діяльності на території Суворовського району м. Одеси. Постановою процесуального керівника від 23 серпня 2016 року матеріали вищевказаного кримінального провадження об`єднано з матеріалами кримінального провадження №0000622. На час розгляду цивільної справи досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення. З позовної заяви не вбачається, які права та законні інтереси позивача порушено саме прокуратурою області. Прокуратура у цих правовідносинах процесуальних дій, які б порушували конституційні права позивача, відносно нього не вчиняла, а тому вона є неналежним відповідачем у цій справі. ОСОБА_1 посилається на норми статті 56 Конституції України та положення статті 1174 ЦК України, які визначають право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Отже, цими статтями підкреслюється, що підставою виникнення такого права є незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування або їхніх службових осіб під час здійснення ними повноважень. Водночас, остаточне процесуальне рішення у кримінальному провадженні №0000166 не прийнято, оскільки досудове розслідування у ньому триває та з боку прокуратури області або її посадових осіб відносно позивача не вчинялося дій, передбачених частиною 1 статті 1174 ЦК України, через що відсутні підстави для відшкодування на користь позивача матеріальної та моральної шкоди. Щодо самої шкоди, то ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих розрахунків, з яких він виходив, визначаючи розмір шкоди у загальному розмірі 200000,00 грн. З позовної заяви вбачається незгода ОСОБА_1 з прийнятими процесуальними рішеннями про закриття кримінального провадження, проте, така незгода не свідчить про наявність правових відстав для відшкодування йому шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Судова практика виходить з того, що сам факт скасування прийнятого слідчим поліції в порядку КПК України процесуального документу про закриття кримінального провадження на підставі скарги заявника не є доказом заподіяння матеріальної та моральної шкоди. Позивачем не підтверджено доказами наявність протиправної поведінки з боку прокуратури області, моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини відповідача в її заподіянні, через що відсутні підстави для задоволення позову (т.1 а.с.131-135).

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив прокуратури, за змістом якої зазначено, що ним вказувались ухвали суду, за якими встановлено незаконність дій та бездіяльності органів прокуратури. Відповідач безпідставно заявляє про те, що ніяких дій стосовно даного кримінального провадження не вчиняв, адже три роки створювались перепони у розслідуванні, діями та бездіяльністю сприяли незаконній торгівлі біля його будинку. Передача кримінального провадження СТУ ДБР в кінці 2019 року не звільняє прокуратуру від відповідальності за порушення, які встановлені ухвалами судів. Хибним є твердження про те, що згідно статті 1174 ЦК України відповідачем має бути держава. Закон не визначає державу як єдину особу, яка несе безпосередньо відповідальність за всі свої структурні підрозділи (т.1 а.с.150-152).

Прокуратурою Одеської області надано заперечення на відповідь ОСОБА_1 (т.1 а.с.160-162).

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив казначейства, за змістом якої зазначено, що Казначейство є належним відповідачем і стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку, є вірним і обґрунтованим, та відповідає вимогам Бюджетного кодексу України та статті 176 ЦК України. Представником невірно утотожнено Казначейство із сторонньою юридичною особою, оскільки Казначейство є органом виконавчої влади згідно Положення про Державну казначейську службу України №215 від 15 квітня 2015 року. Щодо нецільового використання коштів, то це не є підставою для відмови в позові, навпаки, дозволить позивачеві не конкретизувати прохальну частину (т.1 а.с.153-156).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року позов задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 6000,00 грн., в решті вимог відмовлено (т.1 а.с.212-215).

Висновок суду мотивовано тим, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави, оскільки, на переконання суду, такими процесуальними діями як безпідставне закриття кримінального провадження протягом фактично шести років, прокуратурою було обмежено ОСОБА_1 на об`єктивне протягом розумного терміну проведення розслідування кримінального провадження №0000166, інформація щодо якого внесена до ЄРДР по заяві ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення суду.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.222-229).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Правовідносини виникли між ОСОБА_1 та прокуратурою Одеської області, тому питання стосовно відшкодування моральної та матеріальної шкоди повинно вирішуватися в рамках спору між ОСОБА_1 та прокуратурою Одеської області. Суд ототожнив орган Казначейства з Державою, Державним бюджетом України та з особою, яка спричинила шкоду. Стягнення з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральної шкоди у визначеному судом розмірі призведе до нецільового використання бюджетних коштів. Суд дійшов помилкового висновку про покладення відповідальності за дії прокуратури Одеської області на Державну казначейську службу України, котра жодних прав позивача не порушувала. В скарзі приведено аналіз актуальної судової практики.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення суду.

В апеляційній скарзі Виконувач обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.3-7).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. В справі відсутні докази, які б підтверджували, що прокуратурою області вчинено дію або допущено бездіяльність, яка може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди, а сама лише незгода з постановою про закриття кримінального провадження не є підставою для відшкодування шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Безпідставним є посилання суду на ухвали слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси від 27 березня 2015 року, 18 грудня 2015 року, 27 липня 2016 року, 24 січня 2017 року, 03 липня 2017 року, 18 грудня 2017 року, 03 березня 2018 року, 11 листопада 2019 року як на підтвердження протиправності дії прокуратури області, оскільки вказаними ухвалами лише скасовано процесуальні рішення про закриття, які прийнято у кримінальному провадженні №0000166 від 23 квітня 2014 року. Помилковим є посилання суду на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року, оскільки предметом спору у цій справі є не бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а бездіяльність посадових осіб Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області щодо своєчасного реагування на заяви та повідомлення щодо незаконної торгівлі. Помилковим є висновок суду щодо недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0000166, оскільки відповідно до статті 28 КПК України критеріями для визначення розумних строків кримінального провадження є складність кримінального провадження, поведінка учасників кримінального провадження, спосіб здійснення слідчим своїх повноважень. На ОСОБА_1 не розповсюджується право, що передбачене статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому суд не правильно застосував дані норми матеріального права.

В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Досудове розслідування проводилося у кримінальному провадженні №0000166, внесеному до ЄРДР 23 квітня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України щодо можливих неправомірних дій службових осіб Суворовського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області, Суворовської райдержадміністрації та ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, які виразились у сприянні здійсненню незаконної підприємницької діяльності на території Суворовського району м. Одеси.

Кримінальне провадження №0000166, внесене до ЄРДР 23 квітня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України, постановою прокурора від 23 серпня 2016 року об`єднано з кримінальним провадженням №0000622, внесеним до ЄРДР 05 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України за заявою ОСОБА_1 від 22 червня 2016 року за фактом неправомірних дій службових осіб ГУНП в Одеській області.

У кримінальному провадженні №0000166, а потому і у об`єднаному з кримінальним провадженням №0000622 кримінальному провадженні органом досудового розслідування неодноразово приймалися процесуальні рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях службових осіб органів поліції, податкової, районної адміністрації складу кримінального правопорушення; постанови оскаржувалися ОСОБА_1 в судовому порядку, наслідком розгляду скарг було прийняття слідчими суддями постанов про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження з направленням матеріалів кримінального провадження для продовження досудового розслідування та виконання інших слідчих дій.

На звернення (скарги) ОСОБА_1 до прокуратури заявник отримував письмові відповіді щодо кримінального провадження та прийнятих у такому процесуальних рішень з роз`ясненням порядку та строків оскарження постанов про закриття кримінального провадження.

Крім того, на звернення (скарги) ОСОБА_1 ГУ Національної поліції в Одеській області, прокуратура Одеської області повідомляли заявника про проведені заходи, направлені на ліквідацію об`єктів стихійної торгівлі та території прилеглої до будинку, розташованого в АДРЕСА_1 дорога за адресою місяця проживання ОСОБА_1 , наслідками таких заходів було, зокрема, складання у відношенні осіб адміністративних матеріалів за статтею 160 КУпАП (торгівля з рук у невстановлених місцях) з направленням матеріалів до суду для прийняття рішень.

ОСОБА_1 оскаржував в судовому порядку дії, бездіяльність Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, наслідком розгляду поданого ним адміністративного позову є постанова Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року в справі №815/5470/16 про визнання протиправною бездіяльності Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеський області щодо своєчасного реагування на заяви та повідомлення, вжиття заходів з припинення адміністративних правопорушень щодо незаконної торгівлі на території біля будинку АДРЕСА_1 .

На час розгляду цивільної справи про відшкодування Державою заявленої ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні тривало.

Відповідно до положень частини 1 статті 22 ЦК України особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади (як правило, орган, діями якого завдано шкоду), тобто учасником цивільних відносин у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як належний відповідач, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц).

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року №4901-УІ, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень.

Для покладення на Державу відповідальності за спеціальними підставами (статті 1173, 1174 ЦК України) за шкоду, завдану ОСОБА_1 прокуратурою, посадовою або службовою особою прокуратури, необхідно встановити, що рішення, дії чи бездіяльність органу прокуратури чи посадових або службових осіб органу прокуратури були незаконними; така незаконність не презюмується, а має бути визнана уповноваженим на то органом (судовим чи адміністративним); протиправність, як умова відповідальності, полягає в тому, що рішення, дії, бездіяльність за своїм змістом суперечать нормам об`єктивного права; протиправна поведінка має бути має бути необхідною умовою для настання негативних наслідків у вигляді фізичних або моральних страждань; розмір майнової шкоди чи розмір грошового відшкодування моральної шкоди має бути обґрунтованим тощо.

Судовий контроль за досудовим розслідуванням врегульовано Кримінальним процесуальним кодексом України, який зокрема, передбачає право заінтересованої особи оскаржити процесуальне рішення органу до суду, який за результатами скарги зобов`язує усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг на бездіяльність посадових осіб органів досудового розслідування свідчать про реалізацію ОСОБА_1 передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України права на оскарження процесуальних рішень слідчого та не є безумовною підставою для покладення на Державу відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі статті 56 Конституції України, частини 1 статті 1173, частини 1 статті 1174 ЦК України. Самі по собі факти скасування прийнятого слідчим в порядку Кримінального процесуального кодексу України процесуального рішення про закриття кримінального провадження не є доказом заподіяння ОСОБА_1 шкоди. Задоволення слідчими суддями скарг Хасапова В.С. на постанови слідчих про закриття кримінального провадження є достатньою справедливою сатисфакцією як у розумінні національного законодавства, так і у розумінні рішень Європейського суду.

Оскарження дій, рішень, бездіяльності органу досудового розслідування, прокуратури, посадових або службових осіб цих органів є механізмом реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за рішеннями, діями, бездіяльністю органу державної влади, посадової або службової особи органу державної влади.

ОСОБА_1 склад цивільного правопорушення для відповідальності Держави у вигляді відшкодування майнової та моральної шкоди за спеціальними підстави в особі прокуратури Одеської області, її посадових або службових осіб як заподівача шкоди не доведено.

Правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Апеляційну скаргу Виконувача обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року -скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 червня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра