КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/6983/23
Провадження № 2-о/947/184/23
УХВАЛА

04.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

присяжних Концеба Л.А.,

Тарасевич Н.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усиновлення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку окремого провадження перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усиновлення.

Провадження по даній справі відкрито на підставі ухвали судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 01.03.2023 року та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.04.2023 року о 11 год. 00 хв.

Судове засідання призначене на 03.04.2023 року було відкладено на 16.05.2023 року о 12 год. 00 хв. з підстав відсутності повноважень у присяжних, що оформлено довідкою від 03.04.2023 року.

Судове засідання призначене на 16.05.2023 року було відкладено на 15.06.2023 року о 11 год. 30 хв. з підстав відсутності повноважень у присяжних, що оформлено довідкою від 16.05.2023 року.

Судове засідання призначене на 15.06.2023 року було відкладено на 05.07.2023 року о 10 год. 00 хв. з підстав відсутності повноважень у присяжних, що оформлено довідкою від 15.06.2023 року.

04.07.2023 року до суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 - Ільченко Н.С. про проведення судового засідання призначеного на 05.07.2023 року в режимі відео конференції, яку залишено без задоволення ухвалою суду від 05.07.2023 року з підстав невідповідності поданої заяви вимогам ч.2 ст. 212 ЦПК України.

Судове засідання призначене на 05.07.2023 року було відкладено на 12.09.2023 року о 12 год. 00 хв. з підстав відсутності присяжних, що оформлено довідкою від 05.07.2023 року.

06.09.2023 року до суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 - Ільченко Н.С. про проведення судового засідання призначеного на 12.09.2023 року в режимі відео конференції, яку залишено без задоволення ухвалою суду від 07.09.2023 року з підстав невідповідності поданої заяви вимогам ч.2 ст. 212 ЦПК України.

05.07.2023 року до суду на електронну скриньку надійшла заява від заявника ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності та за представництвом його представника.

12.09.2023 року до суду на електронну скриньку надійшла заява від представника заявника - адвоката Ільченко Н.С. про відкладення судового засідання.

У судове засідання призначене на 12.09.2023 року сторона заявника не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином. Також судом було ухвалено не приймати подані до суду вищевказані заяви від заявника та його представника, оскільки останні не містять електронного підпису відправників.

Додатково судом було ухвалено відкласти судове засідання на 09.10.2023 року о 12 год. 30 хв., з обов`язковим сповіщенням заявника про особисту участь в судовому засіданні.

До судового засідання призначеного на 09.10.2023 року заявник не з`явився, про дату час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи неявки сторони заявника, судом 09.10.2023 року було постановлено ухвалу про витребування доказів, якою витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наявну відому інформацію про перетин державного (митного) кордону України, з зазначенням дати, часу, кордонів, способу і напрямку таких перетинів, за період з 24.02.2022 року по день надання відповіді до суду, громадянами України:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Приймаючи необхідність часу для виконання вказаної ухвали суду, судом було ухвалено відкласти судове засідання на 02.11.2023 року о 10 год. 30 хв.

02.11.2023 року до суду надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання вказаної ухвали суду.

Судове засідання призначене на 02.11.2023 року було перепризначено на 04.12.2023 року о 14 год. 00 хв., з підстав наявної інформації про замінування приміщення суду та евакуацією присутніх в ній громадян, що оформлено довідкою від 02.11.2023 року.

До судового засідання призначеного на 04.12.2023 року заявник не з`явився, про дату час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи вищевикладене, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною 1 статті 313 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу про усиновлення дитини за обов`язковою участю заявника, органу опіки та піклування або уповноваженого органу виконавчої влади, а також дитини, якщо вона за віком і станом здоров`я усвідомлює факт усиновлення, з викликом заінтересованих та інших осіб, яких суд визнає за потрібне допитати.

Частиною 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані зокрема:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

Приймаючи вищевказані положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

З вище встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що заявник - ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом скерування відповідних судових повісток разом з рекомендованим повідомленням на адресу місця проживання зазначену особисто у заяві.

Поряд з цим, заявник ОСОБА_1 не виконав свого процесуального обов`язку з прийняття участі під час розгляду справи та не з`явився до жодного з призначених судових засідань, починаючи з дня відкриття провадження по справі, що мало місце 01.03.2023 року.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про встановлення двох поспіль неявок сторони заявника до судового засідання, будучи належним чином сповіщеним про дату, час і місце їх проведення, обізнаним про власно ініційоване судове провадження.

Також судом не встановлено підстави для відкладення чи зупинення провадження по справі у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України відсутні.

Поряд з цим, судом враховується, що подана заявником заява про розгляд справи за його відсутності не може бути прийнята судом до уваги в даній категорії справи, оскільки суперечить положенням ч. 1 ст. 313 ЦПК України, яка передбачає розгляд справи про усиновлення дитини зокрема за обов`язковою участю заявника.

Внаслідок не виконання заявником покладених на нього процесуальним законодавством обов`язком з явки до судового засідання, суд позбавлений можливості дотримати всіх умови, встановлені СК України, встановлення здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільних та гармонійних умов для життя дитини, а також визначити дійсне волевиявлення заявника по справі.

У відповідності до відповіді з Державної прикордонної служби України від 27.10.2023 року за вих. №91/52481/18/23 вбачається, що ОСОБА_1 25.05.2023 року перетнув державний кордон України в напрямку виїзду з країни та станом на день надання відповіді не повернувся, що свідчить про відсутність заявника на території України та не прийняття останнім участі по справі.

З будь-якими клопотаннями про наявність підстав для зупинення провадження по справі заявником не подавалось та не заявлялось.

Судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд врахував, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні»

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони заявника у судові засідання, що мають сталий характер, призводять до неможливості розгляду справи.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації заявником своїх прав, ОСОБА_1 не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження.

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд дійшов висновку та вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усиновлення, підлягає залишенню без розгляду на підставі положень п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Крім того, судом встановлено, що заява про усиновлення дитини від імені ОСОБА_1 подана до суду не заявником, а від його імені представником - адвокатом Ільченко Н.С.

Поряд з цим, статтею 223 СК України врегульовано, що особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається.

Отже, заява від імені ОСОБА_1 була подана і підписана особою, яка не має права на її підписання та подання, що є підставою для повернення заяви на підставі п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного вбачається, що провадження в даній справі також було відкрито за заявою, яка підлягала поверненню на підставі п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

Частиною 1 статті 257 ЦПК України також передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

На підставі викладеного вбачається, що підписання і подання до суду заяви про усиновлення від імені ОСОБА_1 не належною особою, є додатковою самостійною підставою для залишення даної заяви без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення заяви без розгляду не порушує право заявника на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення заяви без розгляду, не перешкоджає заявникові повторному зверненню до суду з такою заявою, після усунення умов, що були підставою для залишення її заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усиновлення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявникові, що залишення заяви без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цією заявою, після усунення умов, що були підставою для залишення її без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 05.12.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.

Присяжні