Ухвала

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 128/1888/21

провадження № 61-5043 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

1. У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 2000 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за нею, спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцем третьої черги - ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 .

2. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, позов задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 січня 2004 року по дату смерті ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

3. У квітні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

4. Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що судами попередніх інстанцій були неправильно застосовані положення Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, в редакції, яка діяла на момент встановлення інвалідності ОСОБА_3 , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року за № 1317, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову в частині визнання за нею, спадкоємцем четвертої черги за законом, права на спадкування разом із спадкоємцем третьої черги.

5. Зазначає, що факт не визначення компетентним органом при встановленні інвалідності ОСОБА_3 ступеня обмеження його життєдіяльності (перебування у безпорадному стані, необхідність сторонньої допомоги) є протиправною бездіяльністю такого органу і не може свідчити, що спадкодавець не мав таких обмежень життєдіяльності, оскільки допитані свідки вказували про те, що ОСОБА_3 пересувався лише на інвалідному візку.

6. Також вказує на те, що суди попередніх інстанції зазначили про те, що наявні у справі медичні документи не свідчать про те, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані в розумінні частини другої статті 1259 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не міг себе самостійно обслуговувати та потребував специфічного догляду, а такий висновок, зокрема, потребує спеціальних знань в медицині, однак, належних і допустимих доказів такого характеру позивачка суду не надала.

7. Однак проведення експертизи медичної експертизи в цій справі не є необхідною, оскільки нею було надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог в частині безпорадного стану спадкодавця, проте вони не були належним чином досліджені судами попередніх інстанцій.

8. Крім того вказує на те, що судами не було роз'яснено позивачу її процесуальне право заявити клопотання про призначення у справі медичної експертизи.

9. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

10. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

11. Також частиною третьою цієї ж статті передбачено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність.

12. Судами попередніх інстанцій, зокрема, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 січня 2020 року.

13. За життя ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1 .

14. 03 червня 2020 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 270/2020 за заявою ОСОБА_1 .

15. З матеріалів спадкової справи № 270/2020 померлого ОСОБА_3 встановлено, що спадкоємцем третьої черги спадкування після померлого ОСОБА_3 є його тітка - відповідачка ОСОБА_2 , яка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у визначений законодавством строк.

16. ОСОБА_1 яка, як установлено судом, спільно проживала зі спадкодавцем більше п`яти років та є спадкоємець четвертої черги спадкування, просила суд змінити черговість спадкування і визнати за нею право на спадкування за законом в третій черзі, мотивуючи свої вимоги у тому числі тим, що спадкодавець через свою інвалідність та безпорадний стан потребував опіки, матеріального забезпечення і стороннього догляду, які позивач йому надавала.

17. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що ОСОБА_3 згідно виписок з історії хвороб, медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, медичних довідок та результатів медичного обстеження мав ряд захворювань, зокрема, серцево-судинне, що потребувало лікування та відповідних обстежень.

18. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 17 вересня 2015 року ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності загального захворювання безтерміново та 12 лютого 2016 року видане відповідне посвідчення.

19. Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за позивачем, як спадкоємцем четвертої черги за законом, права на спадкування разом із спадкоємцем третьої черги суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що наявність у справі медичних документів не свідчить про те, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, не міг себе самостійно обслуговувати та потребував специфічного догляду. Такий висновок, зокрема, потребує спеціальних знань в медицині, однак, належних і допустимих доказів такого характеру позивачка суду не надала, клопотань про проведення медичної експертизи не заявляла.

20. Суд також зазначив, що спадкодавцеві була встановлена ІІІ група інвалідності та при її встановлені не визначено жодних особливостей її встановлення, як-то необхідність стороннього догляду внаслідок безпорадного стану, тощо. Не визначала таких особливостей й індивідуальна програма реабілітації спадкодавця як особи з інвалідністю ІІІ групи. Щодо показань свідків, то останні, враховуючи суб`єктивне розуміння безпорадного стану, при відсутності відповідних доказів медичного характеру, не можуть бути достатніми доказами, на що неодноразово також звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постановах від 30 травня 2019 року в справі №346/1178/17, від 17 жовтня 2018 року в справі №200/21452/15-ц.

21. Крім цього суд апеляційної інстанції зазначив, що з аналізу пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (в редакції, яка діяла на момент встановлення інвалідності ОСОБА_3 ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, випливає, що особа, якій встановлено ІІІ групу інвалідності зберігає здатність пересуватися самостійно, без сторонньої допомоги або застосування допоміжних засобів, хоча й з певними обмеженнями такими як збільшення часу для подолання відстані та ін.

22. З аналізу вказаного положення, вбачається, що у випадку, якби спадкодавець перебував у безпорадному ставні і не міг самостійно забезпечувати власні потреби, як стверджує позивач, медико-соціальною комісією йому мала б бути встановлена не ІІІ, а ІІ група інвалідності, оскільки саме для ІІ групи інвалідності характерне обмеження здатності до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб.

23. Отже відсутність вказівки про необхідність сторонньої допомоги ОСОБА_3 прямо свідчить про те, що така необхідність відсутня.

24. В матеріалах справи відсутній висновок лікарської комісії або висновок сімейного лікаря, на обліку, в якого перебував ОСОБА_3 про необхідність останнього в сторонньому догляді та неможливість пересуватися чи задовольнити власні потреби самостійно.

25. Відтак позивачем не надано належних доказів про наявність факту безпорадного стану спадкодавця та обмеження його життєдіяльності.

26. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

27. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу.

28. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

29. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

30. Верховним Судом неодноразово зазначалося, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

31. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

32. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17, від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц, від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18?ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14).

33. Таким чином, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

34. Частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

35. Крім того докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини п`ята, шоста та сьома статті 81 ЦПК України).

36. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

37. Отже, враховуючи, що спадкодавець дійсно мав ряд захворювань, зокрема, серцево-судинне, що потребувало лікування та відповідних обстежень та згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією йому була встановлена третя група інвалідності загального захворювання безтерміново, що було встановлено судами попередніх інстанцій, проте матеріали не містять та позивачем не надано належних та допустимих письмових (медичних) доказів (медичні довідки, висновок медичної експертизи) на підтвердження того, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані, тобто у стані за якого він не міг здійснювати звичні для себе дії та належно доглядати за собою, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині зміни черговості одержання права на спадкування після смерті спадкодавця разом із спадкоємцем третьої черги.

38. Крім цього Верховний Суд критично ставиться до доводів касаційної скарги щодо нероз`яснення позивачу судами попередніх інстанцій її процесуального права заявити клопотання про призначення у справі судово - медичної експертизи, оскільки відповідно до статті 221 ЦПК України головуючий з`ясовує обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснює їх у разі необхідності, крім випадків, коли учасника справи представляє адвокат.

39. З оскаржуваних судових рішень вбачається, що інтереси ОСОБА_1 як в суді першої так і суді апеляційної інстанції представляв адвокат Шикунова А. О.

40. Також пунктом 1 частини першої статті 105 ЦПК України, встановлено, що призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`я.

41. Враховуючи, що доводи позову в частині зміни черговості одержання права на спадкування після смерті спадкодавця потребували встановлення характеру і ступеня ушкодження його здоров`я, саме ОСОБА_1 мала заявити відповідне клопотання про проведення відповідної експертизи, чого нею не було зроблено.

42. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

43. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судами першої та апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та відповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров