УХВАЛА

01 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 755/1692/20

провадження № 61-16041ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суд,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року залишено без змін.

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року

та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року і ухвалити нове рішення

про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду

та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень, у якому заявник зазначає, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року надійшов на його адресу лише 03 серпня 2023 року. За таких обставин, він 29 серпня 2023 року подав до Верховного Суду вперше касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року. Проте, ухвалою Верховного Суду

від 11 вересня 2023 року його касаційну скаргу було повернуто. Ухвалу Верховного Суду від 11 вересня 2023 року ним отримано 21 вересня 2023 року. Обставини, що стали підставами для повернення його первісної касаційної скарги ним усунуто, тому 10 листопада 2023 року він повторно звернувся до Верховного Суду

із касаційною скаргою.

На переконання заявника, зазначене є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Частинами першою, другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну

та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду,

що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб,

що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони

в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Наведені у клопотанні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження

не можуть бути визнані поважними, виходячи з наступного.

Постанова Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року не містить інформації про дату складання її повного тексту.

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення

є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - Реєстр) не пізніше наступного дня після їх виготовлення

і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

За частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Встановлено, що повний текст постанови Київського апеляційного суду

від 07 грудня 2021 року оприлюднено в Реєстрі 12 липня 2023 року.

На підставі зазначеного можливо дійти висновку, що заявник не міг дізнатися про складання повного тексту постанови апеляційного суду раніше, ніж її було опубліковано в Реєстрі, а копія вказаної постанови не могла бути направлена заявнику раніше зазначеної дати.

Як зазначено заявником, вперше він звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою 29 серпня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, встановленого частиною другою статті 390 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2023 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року повернуто заявнику, оскільки касаційна скарга не містила підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Вказану ухвалу Верховного Суду від 11 вересня 2023 року заявником отримано

21 вересня 2023 року.

З повторною касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду

м. Києва від 05 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся 10 листопада 2023 року,

тобто через майже два місяці після повернення касаційної скарги, поданої

29 серпня 2023 року.

Отже, отримавши 21 вересня 2023 року копію ухвали Верховного Суду

від 11 вересня 2023 року, заявник об`єктивно мав можливість повторно подати виправлену касаційну скаргу, врахувавши при цьому вимоги ухвали Верховного Суду від 11 вересня 2023 року, в межах розумного строку на касаційне оскарження, оскільки він знав про повернення йому касаційної скарги.

Наведене свідчить про те, що заявник не виконав свій процесуальний обов`язок добросовісно здійснювати надані процесуальні права та обов`язки, оскільки протягом тривалого періоду часу, починаючи від 22 вересня 2023 року,

не скористався можливістю своєчасно звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яка б відповідала вимогам статті 392 ЦПК України, хоча об`єктивно така існувала.

Отже, наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення Верховний Суд не визнає поважними.

За наведених обставин, заявник має подати обґрунтоване клопотання

із зазначенням поважних причин пропуску процесуального строку.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали

про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Частиною другою статті 393 ЦПК України передбачено, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави про поновлення строку на касаційне оскарження, наведені

в клопотанні ОСОБА_1 , не поважними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали будуть застосовані наслідки, передбачені частиною третьою статті 393 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк