П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Київ

Справа №377/46/22

Провадження № 22-ц/824/2759/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 31 травня 2023 року

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне спеціалізоване підприємство «Центральне підприємство

з поводження з радіоактивними відходами»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (далі - ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами») про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 працює в ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» з 10 вересня 2007 року на посаді прибиральника виробничих приміщень житлово-експлуатаційної дільниці комплексу житлово-комунального господарства, що підтверджується довідкою від 14 грудня

2021 року № 361/1-02 та записами у трудовій книжці НОМЕР_1 за № 30.

17 листопада 2021 року в.о. генерального директора ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» Ігорем Рибаченко видано наказ № 637 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19».

Даним наказом керівників структурних підрозділів ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» у термін до 01 грудня 2021 року зобов`язано проінформувати підлеглий персонал, що з 09 грудня 2021 року працівники, які не мають документа що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, будуть відстороненні від роботи без збереження заробітної плати. Повідомити підлеглому персоналу, що період відсторонення від роботи без заробітної плати не входить до страхового стажу, ознайомити підлеглий персонал під підпис з наказом,

а також у термін до 02 грудня 2021 року надати до відділу кадрів списки вакцинованих працівників та копії наступних документів: копію документу, який підтверджує, що працівник отримав повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від

COVID-19, копію медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Відділу охорони праці до 07 грудня

2021 року надати в.о. генерального директора списки працівників, що у встановлений термін не надали підтверджуючих документів про вакцинацію або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 для подальшого прийняття рішення щодо відсторонення вищевказаних працівників від роботи.

08 грудня 2021 року в.о. генерального директора ДСП «Центральне підприємство

з поводження з радіоактивними відходами» Ігор Рибаченко видав наказ за № 678 «Про відсторонення від роботи » наступного змісту: «1. З 09 грудня 2021 року відсторонити від роботи працівників, зазначених в списку працівників, які відмовляються чи ухиляються від проведення обов`язкових щеплень проти COVID-19 та не надали документ, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, до усунення причин, що зумовили відсторонення від роботи. 2. Керівникам структурних підрозділів працівників, зазначених в списку працівників, які відсутні на роботі у зв`язку

з перебуванням у відпустці, між вахтовому відпочинку, відрядженні або через тимчасову непрацездатність та не надали документ що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, у перший робочий день після закінчення відпустки, між вахтового відпочинку, відрядження або тимчасової непрацездатності направити до ВОП для вирішення питання щодо їх подальшої роботи».

Зважаючи на те, що по 13 грудня 2021 року позивач перебувала у відпустці,

з даним наказом її ознайомили у перший робочий день 13 грудня 2021 року. Цього ж дня її ознайомили з наказом від 13 грудня 2021 року № 698 «Про відсторонення від роботи» наступного змісту: «1. З 13 грудня 2021 року відсторонити від роботи ОСОБА_1 , прибиральника виробничих приміщень житлово-експлуатаційної дільниці КЖКГ, яка не надала документ, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, до усунення причин, що зумовили відсторонення від роботи. 2.Начальнику КЖКГ ОСОБА_3 направити ОСОБА_1 , прибиральника виробничих приміщень житлово-експлуатаційної дільниці КЖКГ до служби управління персоналом для ознайомлення під особистий підпис з цим наказом. 3.Головному бухгалтеру ОСОБА_4 нараховувати заробітну плату ОСОБА_1 на період відсторонення від роботи відповідно до чинного законодавства. 4. Начальнику СУП ОСОБА_5 враховувати період відсторонення від роботи до страхового стажу для призначення пенсії, додаткової відпустки, оплати тимчасової непрацездатності та стажу, що дає право на щорічну основну відпустку відповідно до чинного законодавства. 5. Начальнику ВОП

ОСОБА_6 після отримання документа, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, підготувати проект наказу про допуск до роботи ОСОБА_1 »

Наказ № 637 виданий на підстав наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».Зазначеним наказом затверджено Зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153. На думку позивача цей наказ лише затверджує Перелік професій, виробництв та організацій працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Проте у наказі не вказано, що таке щеплення має буди внесено до Календаря профілактичних щеплень як обов`язкове. Оскільки зазначені внутрішні розпорядчі документи ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» прийняті на підставі Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови Кабінету Міністрів України № 1236, позивач вважає їх незаконними і такими, що порушують її конституційні права, як і сам наказ про відсторонення.

Також позивачка посилається на статтю 46 КЗпП України, згідно якої відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані,...; в інших випадках, передбачених законодавством», КЗпП України не передбачається відсторонення працівників від роботи, які не надають медичну інформацію. Крім того статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», визначено, що обов`язковими

і включаються до календаря щеплень є профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу.

Вважала, що наказ від 13 грудня 2021 року №698 про відсторонення її від роботи видано з порушенням процедури відсторонення, порушенням норм Конституції України, діючого законодавства про працю.

ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» Ігоря Рибаченко від 13 грудня 2021 року № 698 яким ОСОБА_1 відсторонено від роботи; допустити ОСОБА_1 до виконання обов`язків за посадою прибиральника виробничих приміщень житлово-експлуатаційної дільниці КЖКГ.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 24 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за позовом

ОСОБА_1 до ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 24 лютого 2022 року призначено судове засідання у справі.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Відзив мотивований тим, що наказ від 17 листопада 2021 року № 637 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» виданий на виконання вимог частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», статті 46 КЗпП України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів

з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236

(із змінами та доповненнями), на підставі наказу Міністерства охорони здоров?я України «Про затвердження змін до переліку професій, виробництв та організацій, працівники які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01 листопада 2021 року

№ 2393. Згідно з наказом Міністерства охорони здоров?я України №2393, обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: зокрема підприємств, установ та організацій, включених до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Оскільки, ДСП «Центральне підприємство

з поводження з радіоактивними відходами» відноситься до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також належить до сфери управління центральних органів виконавчої влади (ДАЗВ), то працівники підприємства відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров?я України № 2393 підлягають обов`язковій вакцинації.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2022 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДСП «Центральне підприємство з поводження

з радіоактивними відходами» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що обов`язкова вакцинація для позивача

з подальшим її відстороненням від роботи через відсутність щеплення від COVID-19 або абсолютних протипоказань до такої вакцинації ґрунтується на законі, має законну, об`єктивно обґрунтовану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві, тому не є проявом дискримінації у розумінні пункту два частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Позивач є працівником підприємства, що має стратегічне значення для економіки

і безпеки держави, а також належить до сфери управління центральних органів виконавчої влади (ДАЗВ), то працівники підприємства відповідно до наказу Міністерства охорони здоров?я України № 2393 підлягають обов`язковій вакцинації. Допущення до роботи

з працівниками осіб, які не мають обов`язкових щеплень, є неприпустимим з огляду на необхідність забезпечення захисту і здоров`я інших осіб. Відсутність обов`язкового щеплення у позивача порушує права інших осіб - працівників підприємства на безпечні умови праці. Індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення працівником підприємства яке має стратегічне значення протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, фізичних осіб, які працюють на даному підприємстві. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та здоров`я, що гарантоване статтями 3, 27, 49 Конституції України.

Судом не встановлено підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 13 грудня 2021 року № 698 в.о. генерального директора ДСП «Центральне підприємство

з поводження з радіоактивними відходами» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1

02 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що профілактичне щеплення від COVID-19 не встановлене Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» як обов?язкове, а відтак відсторонення працівника з підстав частини другої статті 12 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є безпідставним та незаконним. Заявник також вказує, що ні в переліку обов?язкових щеплень, ні в переліку рекомендованих щеплень проти COVID-19 не зазначено і в календарі профілактичних щеплень в Україні. Головним державним санітарним лікарем України не приймалося рішення про проведення обов?язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об?єктах. Стаття 46 КЗпП України не зобов?язує керівника здійснити відсторонення працівника в обов?язковому порядку. Висновок суду про те, що заявник відмовилася від щеплення є припущенням і не підтверджений жодним доказом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 08 серпня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11серпня 2022 року, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року про виправлення описки, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДСП «Центральне підприємство з поводження

з радіоактивними відходами» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Листом Київського апеляційного суд увід 04 жовтня 2022 року витребувано

з Славутицького міського суду Київської області матеріали справи № 377/46/22 за позовом ОСОБА_1 до ДСП «Центральне підприємство з поводження

з радіоактивними відходами» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

18 жовтня 2022 року матеріали справи № 377/46/22 за позовом ОСОБА_1 до ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року зупинено апеляційне провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2023 року поновлено апеляційне провадження у цій справі.

У вересні 2022 року ДСП «Центральне підприємство з поводження

з радіоактивними відходами» подало до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2022 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що оскаржуване судове рішення прийняте з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції з?ясовано всі обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції повністю відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні представники ДСП «Центральне підприємство з поводження

з радіоактивними відходами» Савік З.Д., Панчук М.Г. заперечували проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Судова повістка, які надсилалася ОСОБА_1 повернулася до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах

з ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» з 10 вересня 2007 року та працює на посаді прибиральника виробничих приміщень житлово-експлуатаційної дільниці КЖКГ.

Згідно з наказом по підприємству ДСП «Центральне підприємство з поводження

з радіоактивними відходами» від 17 листопада 2021 року №637 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» ОСОБА_1 ознайомлено з цим наказом

у перший робочий день після відпустки 13 грудня 2021 року, щодо необхідності надання відділу охорони праці (структурний підрозділ) списки вакцинованих працівників та копії документів, які підтверджують, що працівник отримав повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, або копію медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я,

до 02 грудня 2021 року. Відділ охорони праці зобов`язали надати керівнику підприємства список працівників, що у встановлений термін не надали медичної інформації для подальшого прийняття рішення щодо їх відсторонення від роботи.

Наказом від 13 грудня 2021 року №698 «Про відсторонення від роботи»

ОСОБА_1 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати та втрати страхового стажу для призначення пенсії, додаткової відпустки, та оплати тимчасової непрацездатності та стажу, що дає право на щорічну основну відпустку з 13 грудня 2021 року, з формулюванням: «яка не надала документ, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я до усунення причин, що зумовили відсторонення від роботи».

ОСОБА_1 ознайомлена з даним наказом 13 грудня 2021 року.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 відповідно до закону

Відповідно до статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» також передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Згідно із частиною сьомою цієї статті відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідності до пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів

з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236

в редакції з урахуванням змін, що набрали чинності 26 жовтня 2021 року (далі - Постанова), керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій слід забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Зі змісту підпункту 1 пункту 41-6 Постанови вбачається, що керівник державного органу (державної служби), керівник підприємства, установи та організації також має прийняти рішення про повідомлення працівників про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Таке повідомлення має містити усю необхідну інформацію, необхідну для проведення обов`язкових щеплень (наприклад, посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких проводиться обов`язкове щеплення працівників; прохання надати у визначений строк документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; дата, час та місце проведення обов`язкового профілактичного щеплення, якщо роботодавець вирішив організувати проведення такого щеплення; наслідки відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення тощо).

Повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 може бути доведено до відома усіх працівників, наприклад, у письмовому вигляді з проставленням підпису працівника про ознайомлення з таким повідомленням тощо.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

У справі, яка переглядається, установлено, що відповідач повідомив працівників, у тому числі і позивача, про необхідність вакцинації. Про те, що позивач одержала повідомлення про обов`язкову вакцинацію стверджується її особистим підписом у наказі.

Тобто позивач розуміла для себе наслідки ухилення від щеплення або ненадання відповідних документів про протипоказання від вакцинації.

Щодо відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на підставі закону.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння,

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази Міністерство охорони здоров`я України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року

№ 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України від 24 лютого 1994 року № 4004-XII «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року № 66 (далі - Інструкція

№ 66).

Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону № 4004-XII).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом.

За таких обставин аргументи апеляційної скарги про те, що відсторонення позивача від роботи у зв`язку із відсутністю щеплення проти COVID-19 відбулось не на підставі закону є безпідставними.

Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Отже, відмова або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для відсторонення від роботи працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153. Як виняток, невакцинований працівник може бути допущений до роботи, якщо надасть роботодавцю медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

При цьому саме працівник має надати роботодавцю документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 4 Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року, Абсолютні протипоказання до введення вакцини: 1) наявність в анамнезі анафілактичної реакції на попередню дозу вакцини (підпункт 5.5 пункту 5 цього Переліку); 2) вагітність - протипоказано введення живих вакцин (підпункт 5.12 пункту 5 цього Переліку); 3) тяжка імуносупресія/імунодефіцит - протипоказано введення живих вакцин (підпункти 5.6, 5.7 пункту 5 цього Переліку);

4) гострі захворювання з підвищенням температури вище 38,0 °C - протипоказання для рутинної вакцинації (підпункт 5.1 пункту 5 цього Переліку).

Позивач не надала роботодавцю документи на підтвердження наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання до вакцинації проти COVID-19.

За таких обставин суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 46 КЗпП України, статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, які є нормативно-правовою підставою для відсторонення працівників, що відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, дійшов правильного висновку про те, що відсутність підтвердження факту проходження працівником обов`язкового щеплення та відсутність медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації є підставою для його відсторонення.

Чи було відсторонення позивача від роботи нагально необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в його право на повагу до приватного життя

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_1 була відсторонена від роботи у зв`язку із відсутністю щеплення проти COVID-19 з 13 грудня 2021 року.

Надаючи оцінку щодо невиправданого втручання у права заявника у зв`язку із його відстороненням від роботи, Київський апеляційний суд зазначає про таке.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню.

Відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі

№ 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 є працівником підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також належить до сфери управління центральних органів виконавчої влади, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

ОСОБА_1 була ознайомлена з необхідністю обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, однак позивач відмовилися від проведення вакцинації та не надала докази, які свідчать про абсолютні протипоказання до щеплення.

У справі, яка переглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства.

Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема працівників закладів загальної середньої освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і власне не щепленого працівника.

Колегія суддів зазначає, що відмова від вакцинації є правом громадянина, але, як будь-яке право, в деяких ситуаціях це право може бути обмежено.

Обмеження прав може відбуватися в інтересах держави і суспільства і обумовлено насамперед необхідністю поваги таких же прав і свобод інших людей, а також необхідністю нормального функціонування суспільстваі держави.

Право позивача на працю в підприємстві, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також належить сфери управління центральних органів виконавчої влади, було тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач ухилилася від обов`язкового щеплення. Таке втручання ґрунтувалося на законі, має легітимну мету, є пропорційним до досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Оцінюючи загрозу, яку потенційно на роботі могла нести позивач як невакцинований працівник, колегія суддів враховує також кількість її соціальних контактів на робочому місці.

З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновляється одразу після усунення ОСОБА_1 причин, що зумовили її відсторонення від роботи та після її допуску до роботи (виконання робіт), отже, Київський апеляційний суд не встановив порушення права позивачки на працю, передбачене у статті 43 Конституції України.

У цій справі позивачкою не доведено, а судом не встановлено обставин, які

б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у її приватне життя.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 березня

2023 року у справі № 697/2349/21 (провадження № 61-6083св22), від 01 березня 2023 року у справі № 751/8696/21 (провадження № 61-7240св22), від 15 березня 2023 року у справі

№ 697/2359/21 (провадження № 61-5525св22), від 29 березня 2023 року у справі

№ 682/2645/21 (провадження № 61-4736св22), від 19 квітня 2023 року у справі

№ 452/4325/21 (провадження № 61-9756св22).

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргубез задоволення, а рішення Славутицького міського суду Київської області від

22 червня 2022 року- без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Славутицького міського суду Київської області від

22 червня 2022 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна