РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8475/22

Номер провадження 2/495/1430/2023

24 травня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Саханові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської сільської ради, про визнання довічного успадковуваного володіння спадкового майна, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

26.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право довічного успадковуваного володіння спадкового майна, а саме:

- визнати за ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 6,5 га в межах згідно з планом для ведення селянського (фермерського) господарства.

Свої позовні вимоги позивач, обґрунтовує зокрема тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 .

Після смерті батька ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 6,5 га в межах згідно з планом, яка була передана батьку у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 88-ДХ.

Згідно з довідкою Мологівської сільської ради від 24.10.2022 року № 1442 батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виданої Мологівської сільської ради від 24.10.2022 року № 1443 разом з батьком окрім позивача проживала його мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його брат ОСОБА_2 , який не заперечує проти визнання за мною права довічного успадковуваного володіння на вказану земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України позивач не відмовлявся від спадщини. Таким чином позивач є спадкоємцем першої черги майна ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Окрім того, листом приватного нотаріуса Іваницького Олексія Юрійовича Білгород-Дністровського районного нотаріального округу було повідомлено позивача, що видати Свідоцтво про право на спадщину не можливо в зв`язку з тим, відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 27.10.2022 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Разом з тим, вищезазначеною ухвалою було витребувано від Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24) копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01.05.2023 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання 24.05.2023 року сторони не з`явились.

Позивач подав до канцелярії суду заяву з проханням судове засідання провести без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся.

30.01.2023 року від ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшла заява про визнання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно. Разом з тим у вищезазначеній заяві просив суд розглянути справу без її участі.

Представнкик Мологівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12.10.1996, актовий запис № 40.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 22.07.2015 року актовий запис № 916.

Факт родинних зв`язків між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_4 від 23.09.1975 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6.5 га в межах згідно з планом землеволодіння, яка була передана на підставі рішення районної Ради Народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1992 року № 351-ХХІ у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 88-ДХ.

Відповідно до довідки виданої Мологівської сільської ради від 24.10.2022 року № 1442 батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виданої Мологівської сільської ради від 24.10.2022 року № 1443 вбачається, що за даними по господарської книги № 10 за 1996-2000 роки по селу Молога, особовий номер рахунок № НОМЕР_5 з гр. ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 на день смерті проживав його син ОСОБА_5 .

Таким чином позивач ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України позивач не відмовлявся від спадщини. Позивач є спадкоємцем першої черги майна ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Листом приватного нотаріуса Іваницького Олексія Юрійовича Білгород-Дністровського районного нотаріального округу було повідомлено позивача, що видати Свідоцтво про право на спадщину не можливо в зв`язку з тим, що відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Як вбачається з відповіді завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 13.02.2023 року № 106/01-16 спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилась.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Позивач фактично прийняв спадщину після померлого батька, користується спадковим майном.

Спадкоємці крім позивача ОСОБА_5 відсутні.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги ОСОБА_1 до нього та Мологівської сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов?язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

При цьому згідно із частиною 2 статті 395 ЦК України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Крім того, відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 року по справі 368/54/17 дійшов до висновку про те, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_3 , також встановлено, що згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, померлому за життя належала земельна ділянка площею 6.5 га в межах згідно з планом землеволодіння, яка була передана на підставі рішення районної Ради Народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1992 року № 351-ХХІ у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 88-ДХ.

Отже, враховуючи відсутність заперечень та доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що за життя спадкодавцю дійсно належало вказане майно (майнове право) та вважає, що матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька у вигляді земельна ділянка площею 6.5 га в межах згідно з планом землеволодіння, яка була передана на підставі рішення районної Ради Народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1992 року № 351-ХХІ у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 88-ДХ.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мологівської сільської ради, про визнання довічного успадковуваного володіння спадкового майна, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 6.5 га в межах згідно з планом землеволодіння, яка була передана на підставі рішення районної Ради Народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1992 року № 351-ХХІ у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 88-ДХ.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський