ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 615/1488/20
Номер провадження 22-ц/818/908/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

позивачки ОСОБА_1

представника відповідачки адвоката Радченко Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року в складі судді Токмакової А.П. у справі № 615/1488/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивовано тим, що 05 травня 2006 року між її сином ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір, за яким отримано 19800 доларів США для придбання житла для іншого її сина ОСОБА_4 .

14 листопада 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

За життя 18 березня 2006 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачці.

З березня 2007 року та на час його смерті вона спільно проживала у вказаному житловому будинку та мала спільне господарство з сином та його дружиною ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до м. Харків та спірним житлом не цікавиться.

На даний час позивачка продовжує проживати у даному домоволодінні, сплачує всі комунальні послуги, тобто фактично прийняла спадщину.

Оскільки відповідач з ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2006 року по 15 листопада 2007 року, тобто не тривалий час, а спадковий будинок був куплений за кошти позивачки та кошти ОСОБА_3 , взяті в кредит ще до реєстрації шлюбу між відповідачкою та її покійним сином, позивачка вважає, що вона має право на оформлення права власності на спадщину за заповітом на весь спірний житловий будинок.

Для оформлення спадкових прав після смерті сина зверталася до Валківської Державної нотаріальної контори Харківської області, проте їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання разом із сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з березня 2007 року по 18 листопада 2007 року; визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті сина ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менш як 5 років до часу відкриття спадщини спільно проживала однією сім`єю із сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено частку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільному сумісному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами згідно з технічним паспортом, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка більше 30 років до часу відкриття спадщини постійно спільно проживала разом із сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обґрунтовано та підтверджено належними доказами, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Спірний житловий будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а тому в порядку спадкування за заповітом після смерті сина ОСОБА_1 набула права власності на 1/2 частину цього будинку.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Радченко Євгеній Вікторович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова, - містять адресу АДРЕСА_2 , за якою вона не проживала. Через додаток ДІЯ, ані на мобільний номер телефону повідомлень або SMS, листів, судових повісток та інших документів стосовно наявності справи № 615/1488/20 їй не надходило.

Також зазначала, що суд вийшов за межі розгляду справи і встановив факт, що ОСОБА_1 не менше як 5 років до часу відкриття спадщини спільно проживала однією сім`єю з сином ОСОБА_4 .

Спірний житловий будинок було придбано 14 листопада 2006 року нею особисто.

Долучені до матеріалів справи копії квитанцій зі сплати житлово-комунальних послуг оформлені на ім`я відповідача та охоплюють інший проміжок часу з 2009 по 2019 роки, платником яких є ОСОБА_2 .

В домоволодінні АДРЕСА_1 окрім неї та померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 та сина ОСОБА_6 інші особи не проживали.

З 07 березня 2007 року позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . За адресою АДРЕСА_1 фактично проживає з 2008 року, що підтверджуються Довідкою Костівської сільської ради Валківського району Харківської області № 1308-50/199 від 15 листопада 2021 року та актом обстеження житлово- побутових умов проживання від 11 листопада 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу позивачкою подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки адвоката Радченко Є. В., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, позивачку ОСОБА_1 , яка проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що з 07 липня 2006 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 (а. с. 12)

14 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі продажу, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться по АДРЕСА_1 (а. с.10) На підставі вказаного договору право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , частка 1/1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 14). На день смерті він був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 24).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Костівської сільської ради Валківського району Харківської області №146,157 від 19 червня 2020 року та акту обстеження фактичного місця проживання громадян від 09 червня 2020 року слідує, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 25 -26)

За життя 18 березня 2006 року ОСОБА_4 склав заповіт, за яким все своє майно, що йому належатиме на день смерті заповів матері ОСОБА_1 (а. с. 13). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру № 12452628 від 14 січня 2008 року заповіт є чинним, за життя не змінений і не скасований заповідачем.

За інформацією Валківської Державної нотаріальної контори Харківської області №543/02.14 від 12 червня 2020 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 14 січня 2008 року відкрито спадкову справу №7/2008 на підставі заяви про прийняття спадщини дружини спадкодавця ОСОБА_2 , яка на той час проживала по АДРЕСА_1 . Також з даної інформації вбачається, що у шестимісячній строк з відкриття спадщини ОСОБА_1 заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а також відомостей про спільне проживання зі спадкодавцем на день його смерті подано не було, (а. с. 8)

Як вбачається з акту обстеження житлово - побутових умов проживання від 11 листопада 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 у спірному будинку проживає з 2008 року (а.с. 114)

Також, 25 березня 2021 року спірний житловий будинок ОСОБА_2 за договором купівлі -продажу відчужено ОСОБА_8 (а.с. 117).

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 ЦК України).

Згідно із частиною1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Зважаючи, що позивачкою на надано достатніх доказів на підтвердження її позовної вимоги, судова колегія вважає недоведеним факт проживання ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_9 на час його смерті за адресою АДРЕСА_1 , а отже, підстави для часткового задоволення позову відсутні.

Довідки, надані ОСОБА_1 не містять даних, що вона проживала разом з сином на момент його смерті. Посилання позивачки щодо укладання кредитного договору не стосується предмету спору та не свідчить про сумісне проживання разом с сином ОСОБА_9 саме на час його смерті. Довідки Московської районної ради м. Харкова, відповідно до якої ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_4 , складено 06 квітня 2006 року, тобто, до укладання шлюбу ОСОБА_9 з ОСОБА_2 . Також, суд враховує, що вказана квартира приватизована на 2х осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 22, 23). Договір іпотеки, наданий позивачкою не стосується предмету доказування та не свідчить про наявність підстав, якими вона обґрунтовує свої вимоги.

Квитанції про сплату комунальних послуг, також не є належним доказом, оскільки вони містять інформацію про здійснення таких платежів вже після смерті спадкодавця, здебільшого 2016-2018 роки.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

За таких обставин з позивачки на користь держави підлягає стягненню 2522,40 грн судового збору, які мали бути сплачені за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 26 вересня 2003 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 ) на користь держави 2522,40 грн ( дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 червня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина