Провадження № 2/734/792/23 Справа № 734/3435/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 жовтня 2023 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Чумак Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лущик Олени Миколаївни до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, до суду звернулася представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лущик Олена Миколаївна.

Позов мотивований тим, що згідно ст. 344 ЦК України позивач для набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю, змушена звернутися до суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, в якій просили позов задовольнити.

Відповідач Козелецька селищна рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, до суду надійшла заява у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника селищної ради та постановити законне, обгрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права із забезпеченням прав, свобод та законних інтересів гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 .

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 11 липня 1991 року державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Аринич В.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 1196, позивач у справі ОСОБА_1 є співвласником частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Співвласником іншої частини вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Долгопрудненської державної нотаріальної контори Московської області від 19 серпня 1968 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3440. В КП Ніжинське МБТІ право власності зареєстровано 17.09.1968 року, за реєстровим номером №1122.

Позивач у справі, ОСОБА_1 , у належний спосіб також своє право власності зареєстрував в органах МБТІ з моменту видачі свідоцтва 02 вересня 1991 року.

Зареєструвавши своє право в органах МБТІ на вказане домоволодіння, ОСОБА_2 , житловий будинок з часу смерті спадкодавця не відвідував, не був зареєстрований у ньому, за ним не доглядав, не підтримував у належному стані, взагалі місце перебування його на даний час не відомо, крім того він є мешканцем іншої держави.

Позивач у справі ОСОБА_1 , за таких обставин, нині є єдиним, хто з часу прийняття спадщини користується житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами в цілому, доглядає за ним, підтримує його придатний до використання стан, здійснює ремонт, проживає в ньому, тобто відкрито безперервно ним володіє і є добросовісним користувачем, оскільки ОСОБА_2 самоусунувся (починаючи з 1996 року) та свідомо не приймає участі у підтриманні майна у належному стані, не приїжджав та не приїжджає за місцем знаходження майна.

Вказані обставини підтверджуються довідкою про реєстрацію права власності в органах МБТІ, а також довідкою з місця проживання.

Право власності за своєю суттю включає в себе такі поняття як право володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Норми ст. 319 ЦК України визначають умови здійснення права власності, зокрема : 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства . 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав . 4. Власність зобов`язує . 5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі . 7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так склались обставини, що позивач у справі ОСОБА_1 , будучи власником частини вказаного домоволодіння, через відсутність власника на іншу частину, обмежений у можливості реалізувати своє право на власність, хоча є фактично добросовісним володільцем чужого майна і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад десяти років, з часу прийняття спадщини. Вказаний факт підтверджується довідками виконавчого комітету з місця знаходження нерухомого майна, тобто Козелецької селищної ради.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.05.2014 року: п. 3. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. П. 5. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Виходячи зі змісту п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, позивач у справі ОСОБА_1 , в силу визначених норм закону про набувальну давність, має право на вказане майно, на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яким безперервно, добросовісно володіє вже понад 10 років, на час пред`явлення позову, що є законною підставою для задоволення позову відповідно до ст. 344 ЦК України.

Отже, виходячи з вищезазначеного та з метою захисту законних прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лущик Олени Миколаївни до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 316, 328, 344 ЦК України, ст. 4, 200, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лущик Олени Миколаївни до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за набувальною давністю право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати з відповідача не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Головуючий суддя С.М. Бараненко