Дата документу 24.05.2023 Справа № 314/763/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/763/23 Головуючий у 1-й інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/807/1118/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенко Е.А.

при секретарі: Рикун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року адвокат Левицька Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що ОСОБА_2 є матерю загиблого сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Ленінським відділом ЗАНС м. Луганськ 25.11.1993 року, актовий запис № 699. ОСОБА_3 був призваний до військової частини у м. Гостоміль, військова частина № НОМЕР_2 .

Під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 5135 від 23.09.2022 року, а також свідоцтво про смерть видане Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24.09.2022 року серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 звернулася з відповідною заявою до частини № НОМЕР_4 та надала всі документи, які свідчать про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, її сина - ОСОБА_3 для отримання державної допомоги від держави (виплати) у разі загибелі військовослужбовця. Питання щодо виплати сім`ї загиблого військового до теперішнього часу не вирішено, оскільки в документах, які заявниця надала до уповноваженого органу існують розбіжності щодо написання прізвища померлого сина та матері. Так, згідно паспортних даних померлої особи прізвище зазначено « ОСОБА_4 », в свідоцтві про народження « ОСОБА_4 » зазначено батьків: мати « ОСОБА_5 ». В свідоцтві про смерть ОСОБА_6 зазначено « ОСОБА_4 ». В паспорті заявниці зазначено прізвище « ОСОБА_7 ». Таким чином, у матері та у сина різні прізвища, які фонетично звучать однаково, проте за правописом пишуться з різними буквами.

ОСОБА_2 звернулася до ЗНУ Міністерства освіти і науки України з відповідним запитом, на який отримала відповідь від 16.01.2023 року, що згідно з нормами чинного правопису української мови російське прізвище ОСОБА_4 (свідоцтво про народження ОСОБА_3 ) українською мовою передаємо як ОСОБА_7 . Отже, у написанні прізвища ОСОБА_4 (паспорт ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ) допущено графічну помилку, яку можна пояснити людським фактором незнання правил передавання прізвищ іншомовного походження українською мовою.

Зазначена довідка була надана командиру частини, проте, ОСОБА_2 повідомили, що ця довідка не може бути прийнята до уваги, оскільки остання має виправити своє прізвище у свідоцтві про народження сина, що не можливо здійснити, оскільки записи у свідоцтво про народження ОСОБА_3 про батька та матір внесено російською мовою. Прізвище матері записано: « ОСОБА_5 » (рос. мова), а в паспорті мати носить прізвище « ОСОБА_7 » (укр. мова).

У зв`язку з наведеним, адвокат Левицька Ю.В. в інтересах заявниці просила суд встановити факт родинних відносин, а саме те що ОСОБА_2 є рідною матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2023 року провадження у цивільній справі за заявою адвоката Левицької Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту родинних відносин закрито.

Роз`яснено ОСОБА_2 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за заявницею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, адвокат Левицька Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2023 року у цій справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_2 не має можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Вона особисто зверталася до органів ЗАГСУ та просила внести зміни та виправити в свідоцтві про народження її сина в прізвищі літеру «е» на «є», проте їй було відмовлено, зміни в паспорт також не можливо внести, оскільки паспорт було видано заявниці в Луганській області. Законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів, ніж як звернення в порядку окремого провадження до суду загальної юрисдикції. Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, окружні адміністративні суди не встановлюють юридичні факти.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

У судове засідання представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявниці - адвоката Левицької Ю.В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

За правилами частини четвертої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заінтересовані особи мають матеріально-правову заінтересованість у справах окремого провадження у випадку, коли судове рішення створює, змінює або припиняє певні права чи обов`язки цих осіб.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та з іншою метою - ні.

Для забезпечення правильного і швидкого вирішення справи суд з урахуванням конкретних її обставин повинен вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та інших учасників процесу. Суду необхідно також встановити осіб, які можуть брати участь у справі.

Неправильне визначення фактів, які необхідно встановити для правильного вирішення спору, приводить до того, що не всі особи, прав яких безпосередньо стосуються вирішення спору, притягуються до участі у справі, що у свою чергу приводить до ухвалення незаконних судових рішень.

За загальним правилом цивільного процесуального законодавства України та положень статті 294 ЦПК України на заявника покладено обов`язок визначати заінтересованих осіб у справі.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі заявником.

Суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди заявника залучати інших заінтересованих осіб до участі у справі та зобов`язується вирішити справу за тією заявою, що пред`явлена, і стосовно тих осіб, які зазначені у ній.

Між тим, заінтересована особа - це особа, яка, на думку заявника, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси заявника. Заявник притягається до справи у зв`язку з вимогою, яка заявлена у заяві.

Найчастіше під неналежними відповідачами/заінтересованими особами вважають таких осіб, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання заінтересованої особи неналежною недостатньо встановити відсутність у неї якихось прав, обов`язків за даною заявою. Встановлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог. Щоб визнати заінтересовану особу неналежною, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що права та обов`язки за заявою покладено на іншу особу. Про неналежну заінтересовану особу можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, відносно якої стосується вимога заявника.

Таким чином, неналежна заінтересована особа - це особа, притягнута заявником, стосовно якої встановлено, що відносно неї не виникають права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи 03.04.2023 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла заява представника Міністерства оборони України Піддубного О.В. «Про визнання Міністерства оборони України як неналежної сторони» (а.с. 37-45), в якій представник зазначає, що заявниця хибно залучає заінтересованою особою Міністерство оборони України, що підтверджується наступним.

Відповідно до заяви про встановлення факту родинних відносин та доданих до неї додатків, а саме копії Постанови № 109 Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по місту Києву", ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Міністерство оборони України (код 00034022) за організаційно- правовою формою є органом державної влади.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 1, пункту 2 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 730) (далі - Положення), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, а також в умовах воєнного стану.

Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Військова частина НОМЕР_4 Національної гвардії України не перебуває у підпорядкуванні Міноборони.

Згідно статті 1 Закону України "Про Національну гвардію України", Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

З посиланням на вказані обставини представник Міністерства оборони України просив суд визнати Міністерство оборони України неналежною заінтересованою особою у справі.

Крім того, 05.04.2023 року представник заявниці направила на адресу суду першої інстанції заяву, в якій зазначала, що вранці 05.04.2023 року нею було подано заяву про заміну заінтересованої особи на іншу у зв`язку з тим, що Міністерство оборони України не є належною заінтересованою особою у цій справі. Також зазначає, що нею на адресу суду було направлено заяву з додатками до неї, де заінтересованою особою зазначено нову особу Головне управління Національної гвардії України. У зв`язку з чим представник заявника просила суд замінити неналежну заінтересовану особу на належну (а.с. 49).

Наведене свідчить про те, що суд не вирішив клопотання представника заявниці та представника Міністерства оборони України щодо заміни неналежної заінтересованої особи та розглянув справу за участю неналежної заінтересованої особи - Міністерства оборони України, натомість до справи не було залучено належну заінтересовану особу Національну гвардію України.

Таким чином, беручи до уваги викладене вище, зважаючи на те, що визначення заінтересованих осіб у справі є правом заявника, а встановлення належності сторін у справі - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, та враховуючи, що апеляційний суд процесуально обмежений у повноваженнях щодо залучення нових осіб у справі, а вказані недоліки, допущені судом, не можуть бути усунуті при апеляційному перегляді справи, апеляційний суд вважає, що місцевим судом було розглянуто справу за участі заінтересованої особи Міністерства оборони України всупереч тому, що саме Національна гвардія України має матеріально-правову заінтересованість у справі.

Вказані обставини є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Іншим обставинам по справі, доводам апеляційної скарги колегія суддів не надає оцінку, щоб не створити преюдиційності даного судового рішення апеляційного суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду першої інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2023 рокуу цій справі скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 червня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко