П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Київ

Справа №755/12781/21

Провадження № 22-ц/824/2165/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 24 травня 2023 року

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельно- розважальний комплекс «Мега-Сіті», Публічне акціонерне Товариство «Піреус Банк МКБ»,

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович, Державне підприємство «СЕТАМ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-розважальний комплекс «Мега-Сіті», Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович, Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті»), ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що 28 грудня 2012 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу нежилого приміщення, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л. М. за реєстровим № 2037, відповідно до умов якого ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» продав та передав у власність ОСОБА_1 , а покупець купив та прийняв у власність від продавця нежиле приміщення № 1001

(літ. «А») першого поверху будинку АДРЕСА_1 .

Відчужуване нежиле приміщення належить продавцю на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року (справа

№ 1206/673/12 провадження № 2-1206/180/12), яке набрало законної сили 02 липня

2012 року) та ухвали про роз`яснення рішення Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року, яка набрала законної сили12 липня 2012 року.

Право власності на відчужуване нежиле приміщення зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року, номер запису 9579-п в книзі д40п-135; нежилому приміщенню присвоєний реєстраційний номер: 37966596, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 35962614, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23 жовтня 2012 року.

Відповідно до пункту 10 договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін продаж нежилого приміщення здійснено за 890 240,00 грн, які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мають.

Пунктом 13 договору купівлі-продажу встановлено, що згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України право власності на вищезазначене нежиле приміщення у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього Договору.

Так, згідно витягу з державного реєстру правочинів вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований під номером 5432276.

Також, відповідно до Акту прийому-передачі нежилого приміщення від 28 грудня 2012 року, ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» передав, а ОСОБА_1 , прийняв нежиле приміщення № 1001 (літ. «А») першого поверху будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене вище, позивач стверджував, що з 28 грудня 2012 року і по теперішній час, він є власником спірного приміщення, та має право повністю володіти і розпоряджатися цим приміщенням.

Однак, 15 липня 2021 року позивачу стало відомо, що належне йому майно виставлено на продаж через аукціон на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» (лот № 487720), приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. в межах виконавчого провадження № 65782821, де боржником є ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», стягувачем ПАТ «Піреус Банк МКБ».

З інформації по лоту, яка міститься на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» вбачається, що вказане майно, а саме - нежиле приміщення № 1001, 1-го поверху (літ.«А»), загальною площею 42,80 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , належить боржнику - ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» на праві власності, на підставі рішення Брянківського міськрайонного суду Луганської області від 21 червня 2012 року та ухвали Брянківського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2012 року.

При цьому, позивач стверджував, що вказане майно ще 28 грудня 2012 року було продано йому ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» на підставі договору купівлі-продажу, а тому саме він є власником спірного об`єкту нерухомості.

ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на нежиле приміщення

№ 1001 (літ. «А») першого поверху будинку АДРЕСА_1 , та зняти з нього арешт, накладений приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я. В., в межах виконавчого провадження № 65782821.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у даній справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у задоволенні клопотання представника ПАТ «Піреус Банк МКБ» про закриття провадження у справі відмовлено.

Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна. Справу призначено до судового розгляду по суті.

08 вересня 2021 року від представника відповідача ПАТ «Піреус Банк МКБ» - Омельченка В.М., до суду надійшов відзив на позов, в якому ПАТ «Піреус Банк МКБ» заперечує з приводу задоволення позову, пославшись на таке.

Рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року у справі№ 1206/673/12 визнано за ТОВ «ТоРК «Мега-Сіті» право власності на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення літ. «А» загальною площею 24 732,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року у справі № 1206/673/12 роз`яснено дане рішення суду, визнано право власності за TOB «ТРК «Мега-Сіті», зокрема, на нежиле приміщення № 1001 в літ. «А» першого поверху загальною площею 42,8 кв.м.

23 жовтня 2012 року інформацію про право власності на зазначене приміщення було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, право власності на нежитлове приміщення № 1001 в літ. «А» першого поверху загальною площею 42,8 кв.м належить ТОВ «ТРК «Мега-Сіті».

Приватним виконавцем встановлено належність нежитлового приміщення № 1001 в літ. «А» першого поверху на праві приватної власності ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» та вжито заходів примусового виконання рішення суду відповідно до норм законодавства про виконавче провадження.

Відповідач зазначав, що твердження позивача про належність йому на праві власності спірного приміщення є безпідставними та необґрунтованими. На підтвердження права власності на нежитлове приміщення ОСОБА_1 надав до суду копію договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л.М. за реєстровим

№ 2037 та Витягу з Державного реєстру правочинів від 28 грудня2012 року № 12429551. Однак позивачем не надано жодних доказів реєстрації права власності у встановленому законодавством порядку. Натомість, право власності TOB «ТРК «Мега-Сіті» на вищевказаний об`єкт нерухомості зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 серпня2021 року № 271860339.

Крім того, представник відповідача стверджував, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з відповідним позовом, оскільки договір купівлі-продажу спірного приміщення укладено між ним та ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» ще 28 грудня

2012 року, а тому з цього часу ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що у разі нездійснення ним встановлених законом обов`язкових реєстраційних дій, право власності на придбаний об`єкт нерухомості залишиться за ТОВ «ТРК «Мега-Сіті». Однак майже через 9 років позивач намагається довести, що право власності на спірне приміщення належить йому.

Також представник відповідача стверджує, що позивачем не наведено жодних встановлених статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для зняття арешту з майна та не заявлено жодних вимог до відповідача ПАТ «Піреус Банк МКБ».

24 вересня 2021 року третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В., направив відзив на позов, в якому щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на аргументи, що є аналогічними до викладених у відзиві ПАТ «Піреус Банк МКБ».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що набуття права власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення № 1001 (літ. «А») першого поверху будинку

АДРЕСА_1 , офіційно не підтверджено відповідно до вимог державного законодавства, оскільки сама по собі реєстрація договору купівлі-продажу нежилого приміщення, яка здійснена 28 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л. М. у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин.

Крім того, суд вказав, що підстав для скасування накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я. В. в межах виконавчого провадження № 65782821 арешту на вказане вище нежиле приміщення відпали, оскільки постановою приватного виконавця від 01 листопада 2021 року такий арешт був скасований. Крім того, права власності позивача на спірний об`єкт нерухомості недоведене.

03 серпня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року є власником спірного нежитлового приміщення, оскільки пунктом 13 договору купівлі-продажу встановлено, що згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України право власності на нежиле приміщення у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18серпня 2022 року витребувано з Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 755/12781/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна.

07 вересня 2022 року матеріали цивільної справи № 755/12781/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Степанченко А.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, а саме відповідачі ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідачів ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», третіх осіб: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», третіх осіб: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що рішенням Брянківського міського суду Луганської області

від 21 червня 2012 року у справі № 1206/673/12 визнано за ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» право власності на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення в літ. «А» загальною площею

24 732,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року роз`яснено рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня

2012 року у справі № 1206/673/12 (провадження № 2/1206/180/12), визнано за ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» право власності на об`єкт нерухомості - нежитлові приміщення в літ. «А» загальною площею 24 732,3 кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , а саме: нежиле приміщення № 1001 в літ. «А» першого поверху загальною площею 42,08 кв.м. та інші приміщення.

28 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л. М. за реєстровим № 2037.

Відповідно до пункту 1 даного договору ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» продав та передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 купив та прийняв у власність від

ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» нежиле приміщення № 1001 (літ. «А») першого поверху будинку АДРЕСА_1 .

Загальна площа відчужуваного нежилого приміщення складає 42,80 кв.м (пункт 2 договору).

За змістом пункту 3 договору відчужуване нежиле приміщення належить ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 21 червня 2012 року (справа № 1206/673/12, провадження № 2-1206/180/12, яке набрало законної сили 02 липня 2012 року) та ухвали про роз`яснення рішення Брянківського міського суду Луганської області від 06 липня 2012 року, яка набрала законної сили

12 липня 2012 року.

Право власності на відчужуване нежиле приміщення зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року, номер запису 9579-п в книзі д40п-135; нежилому приміщенню присвоєний реєстраційний номер: 37966596, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 35962614, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23 жовтня 2012 року.

Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 35962686 виданий Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 23 жовтня 2012 року.

Відповідно до пункту 10 договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін продаж нежилого приміщення здійснено за 890 240,00 грн, які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мають.

У пункті 11 договору купівлі-продажу сторони домовилися, що під передачею нежилого приміщення за цим договором слід вважати підписанням Акту приймання-передачі нежилого приміщення обома Сторонами. Підписання продавцем Акту прийому-передачі нежилого приміщення свідчить про те, що передача нежилого приміщення відбулася.

Пунктом 13 договору купівлі-продажу встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на вищезазначене нежиле приміщення у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього Договору.

Згідно витягу з державного реєстру правочинів вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований під номером 5432276.

Відповідно до Акту прийому-передачі нежилого приміщення від 28 грудня

2012 року, ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» передав, а ОСОБА_1 , прийняв нежиле приміщення № 1001 (літ. «А») першого поверху будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 серпня 2018 року у справі

№ 910/10337/16 позов ПАТ «Піреус Банк МКБ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Литий Камінь» (далі - ТОВ «Литий Камінь»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-МК» (далі - ТОВ «Буд-МК»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Континентбуд» (далі - ТОВ «Континентбуд»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмайданчик» (далі - ТОВ «Будмайданчик»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегополісстрой» (далі - ТОВ «Мегополісстрой»), Закритого акціонерного товариства «Концерн «ЕССЕ» (далі - ЗАТ «Концерн «ЕССЕ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвестбуд» (далі - ТОВ «Укоінвестбуд»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс» (далі -«Еверест Плюс»),

ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Литий камінь», ТОВ «Буд-МК», ТОВ «Континетбуд»,ТОВ «Будмайданчик», ТОВ «Мегаполісстрой»,ЗАТ «Концерн «ЕССЕ»,

ТОВ «Укоінвестбуд», ТОВ «Еверест Плюс», ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» з будь-яких рахунків, виявлених державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь

ПАТ «Піреус Банк МКБ», на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження заборгованість за кредитом в сумі133 358 708,75 грн; суму нарахованих процентів в розмірі 54 785 705,37 грн; суму пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 5 617 453,28 грн; суму пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 32 064 548,71 грн; витрати по сплаті судового збору в сумі 206 700,00 грн.

11 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. відкрито виконавче провадження № 65782821 з виконання наказу

№ 910/10337/16, виданого 02 вересня 2016 року Господарським судом міста Києва, боржник - ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», стягувач - ПАТ «Піреус Банк МКБ».

Крім того, 11 червня 2021 року в даному виконавчому провадженні приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. винесено постанову про арешт майна боржника, яким накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ТОВ «ТРК «Мега-Сіті».

Нежиле приміщення № 1001 ( літ. «А») першого поверху будинку № 19 за адресою: м. Київ, Харківське шосевиставлено на продаж через аукціон на офіційному сайті

ДП «СЕТАМ» (лот № 487720), приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я. В. в межах виконавчого провадження № 65782821, де боржником є

ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», стягувачем ПАТ «Піреус Банк МКБ».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

Бережного Я.В.від 01 листопада 2021 року стягувачу ПАТ «Піреус Банк МКБ» повернуто виконавчий документ - наказ № 910/10337/16, виданий 02 вересня 2016 року Господарським судом міста Києва, знято арешт з майна боржника згідно постанови

ВП № 65782821 від 11 червня 2021 року, знято з реалізації об`єкти нерухомого майна за лотами: 487721, 487721, 487719, 487717, 487714, 487712, 487659, 487552, 487551, 487493, 487466, 487457, 487439, 487434, 487312, 487720, 497268, 497269.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16 червня 2021 року за № 261814803, нежиле приміщення № 1001, І-го поверху (в літ. «А»), заг. пл. 42,0 кв. м. за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, реєстраційний номер майна: 37966596, належить на праві приватної власності ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 23 жовтня 2012 року, підстава виникнення: рішення Брянківського міського суду Луганської області

від 21 червня 2012 року, ухвала Брянківського міського суду Луганської області

від 06 липня 2012 року.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо моменту виникнення права власності на нежитлове приміщення за договором купівлі-продажу

Спірні правовідносини у справі виникли 28 грудня 2012 року (дата укладення позивачем відповідного договору купівлі-продажу спірного нежилого приміщення).

Станом на вказану дату питання виникнення у набувача права власності на нерухоме майно у разі його відчуження за договором було врегульовано досить суперечливо:

-в ЦК України містилися норми як про державну реєстрацію прав, так і правочинів (частина друга статті 182, статті 210, 657),

-за Законом України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон України № 1952-IV, який на вказану дату був чинний у редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з

01 січня 2013 року (1878-VI пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI).

Істотно, що частиною третьою статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону

№ 1878-VI) передбачалося, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Причому таке конститутивне значення державної реєстрації для виникнення речових прав на нерухоме майно не може вважатись елементом порядку здійснення державної реєстрації прав, через що юридична сила цієї норми закону не може бути паралізована посиланням на пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1878-VІ

від 11 лютого 2010 року.

Водночас стаття 182 ЦК України у відповідній редакції не містила вказівки на такий конститутивний ефект державної реєстрації речових прав на нерухоме майно

й допускала визначення законом лише порядку державної реєстрації, тобто виключно процедурних норм, до яких приписи частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) не належали.

Крім того, чинна станом на 21 лютого 2011 року редакція частини четвертої статті 334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції частини четвертої статті 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (підпункт 4 пункту 3 розділу І, пункт 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI).

Таким чином, на дату укладення позивачем договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення дійсно існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України щодо того ж самого питання: коли виникає право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу.

Вирішуючи зазначену суперечність, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) дійшла висновку, що її слід вирішувати на користь пріоритетності норм ЦК України.

Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Як відомо з матеріалів справи, договір купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» нотаріально посвідчений та зареєстрований під номером 5432276.

Суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув та помилково керувався тим, що позивач не зареєстрував за собою право власності на спірне нерухоме майно, тому в нього відсутнє право власності на спірне нежитлове приміщення.

Щодо позовних вимог про визнання права власності

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа

в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Предметом спору у даній справі є визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна на підставістатті 392 ЦК України, яка передбачає, що позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Тобто, передумовою для звернення з позовом про визнання права власності на майно на підставі названої статті є сумніви у належності позивачеві цього майна, які виникають у інших осіб, неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втрата належних правовстановлюючих документів на майно.

Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Підстави виникнення права власності поділяються на такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, тобто первісні, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові

№ 6-318цс15 від 24 червня 2015 року та Верховний Суд у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 920/615/16 від 07 серпня 2019 року у справі №902/869/17.

У постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 07 червня 2018 року у справі № 912/111/14 від 07 червня 2018 року, від 27 березня

2019 року у справі № 27/193, від 11 червня 2019 року у справі № 918/1400/14, від

05 грудня 2019 року у справі № 914/73/18, зроблено висновок, про те, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 20 лютого

2020 року у справі № 5006/5/39б/2012.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення № 1001 (літ. «А») площею 42,80 кв. м першого поверху будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л. М. за реєстровим номером 2037.

Відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 15 серпня 2018 року

у справі № 910/10337/16 стягнено солідарно з ТОВ «Литий камінь», ТОВ «Буд-МК»,

ТОВ «Континетбуд», ТОВ «Будмайданчик», ТОВ «Мегаполісстрой», ЗАТ «Концерн «ЕССЕ», ТОВ «Укоінвестбуд», ТОВ «Еверест Плюс», ТОВ «ТРК «Мега-Сіті» з будь-яких рахунків, виявлених державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ», на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження заборгованість за кредитом в сумі 133 358 708,75 грн; суму нарахованих процентів в розмірі 54 785 705,37 грн; суму пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 5 617 453,28 грн; суму пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 32 064 548,71 грн; витрати по сплаті судового збору в сумі 206 700,00 грн.

11 червня 2021 року в межах виконавчого провадження № 65782821, приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», яким накладено арешт, зокрема на спірне нерухоме майно, якезареєстровано в БТІ м. КиєвазаТОВ «ТРК «Мега-Сіті», який знято постановою приватного виконавця від 01 листопада 2021 року.

Заперечуючи проти заявлених вимог, ПАТ «Піреус Банк МКБ» у відзиві на позовну заяву вказував, що ОСОБА_1 не набув право власності на нежиле приміщення

№ 1001 (літ. «А») площею 42,80 кв. м першого поверху будинку АДРЕСА_1 , оскільки не зареєстрував його у відповідних реєстраційних органах.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, яке набуто ОСОБА_1 у власність на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Делікатною Л. М. за реєстровим № 2037, що свідчить про виникнення у нього прававласності на спірне нерухоме майно, яке не визнається ПАТ «Піреус Банк МКБ».

За таких обставин, аналізуючи в системному зв?язку статті 328 та 392 ЦК України, беручи до уваги наведену практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на майно, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню

з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Крім того, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та просив зняти арешт з майна, оскільки вважає себе його власником.

З даного приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що підстав для скасування накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я. В. в межах виконавчого провадження № 65782821 арешту на вказане вище нежиле приміщення відпали, оскільки постановою приватного виконавця від 01 листопада

2021 року такий арешт був скасований.

А тому рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року в цій частині слід залишити без змін.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ТРК «Мега-Сіті», ПАТ «Піреус Банк МКБ», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В., ДП «СЕТАМ», про визнання права власності на майно підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суд ум. Києва від 14 червня 2022 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року в частині в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на нежитлове приміщення та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення №1001 (в літері "А" першого поверху будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна