Справа № 144/125/23
Провадження № 2/144/125/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2023 р. Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Германа О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пігулі А.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

під час розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в залі суду в смт. Теплик цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позивач мотивував свої вимоги тим, що 23.09.2021 позивач звернувся до свого сина ОСОБА_2 з проханням, щоб він поїхав з ним до відділення «ПриватБанку» в смт. Теплик та щоб він поставив на свій рахунок кошти в сумі 200 000 гривень, з яких він частину заощадив, а частину отримав від фермера за оренду земельної ділянки, перед тим як відповідач поставив у банк дані кошти, вони усно домовилися, що відсотки від даної суми за рік, відповідач візьме собі, а суму у 200 000 гривень поверне позивачу, саме на цих умовах і уклали усний договір позики, жодної розписки ОСОБА_1 у свого сина не брав, однак відповідач свої зобов`язання згідно усного договору не виконує, на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути кошти, відповідач кошти не повертає, тому і позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

10.04.2023 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що викладені в позовній заяві вимоги він не визнає в повному обсязі, оскільки коштів у ОСОБА_1 він не отримував та жодних зобов`язань перед ним не має, тому що у нього не було потреби брати у нього кошти, так ним дійсно були поставленні кошти в банк у присутності позивача та він жодного відношення до них не має, жодної усної чи письмової домовленості за фінансові операції між ним та ОСОБА_1 не укладалось, даний наклеп позивач навів на відповідача, у зв`язку з тим, що він відмовився позичити йому кошти.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Пояснив, що відповідач є його сином, він йому дав свої кошти для того щоб він поклав їх на банківський рахунок, дані кошти син мав йому повернути, але відмовляється це робити, тому у зв`язку зі складною фінансовою ситуацією та проблеми зі здоров`ям він змушений звернути до суду. В судовому засіданні відмовився від клопотання про виклик свідків.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позову. Просив відмовити у його задоволенні повністю, оскільки належних та допустимих доказів факту позики немає. Пояснив, що між сторонами існують тривалі неприязні відносини і постійно відбуваються конфлікти.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити повністю, з таких підстав.

Правовідносини щодо позики, про яку йдеться у позовній заяві, регулюють такі норми права.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 гривень. Таким чином, договір позики на суму, що перевищує 170 грн (17х10), - повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; ) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 77 ЦПК України, закріплює принцип належності доказів - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Правила допустимості доказів наведені у статті 78 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами факт укладення договору позики між ним та ОСОБА_1 на суму 200 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02.06.2023.

Суддя