ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/8982/14-ц

провадження № 22-ц/4809/28/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Голованя А.М., Дьомич Л.М.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Людмила Іванівна, Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міністерства юстиції у Кіровоградській області.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою у цивільній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2017 року та на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2018 року, у складі головуючого Галагана О.В, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міністерства юстиції у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу та заповіту недійсними.

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Вказувала, що 01 травня 2014 року вона звернулася до державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 із заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що 21 червня 2013 року її мати склала заповіт, яким заповіла зазначену квартиру ОСОБА_2 , з яким 01 липня 2011 року уклала шлюб. Позивачка про укладення матір`ю шлюбу обізнана не була.

Посилаючись на те, що на момент укладення шлюбу та посвідчення заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в зв`язку з наявними у неї психічними захворюваннями, погано пересувалася та була майже сліпою.

Просила:

визнати недійсними шлюб, укладений 01 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , актовий запис № 348 у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, та заповіт від 21 червня 2013 року, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л. І. та зареєстрований у реєстрі за № 491.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивач не довела наявності передбачених законом підстав для визнання шлюбу та заповіту недійсними, зокрема, що на момент укладення шлюбу зі ОСОБА_2 та складання оспорюваного заповіту було відсутнє вільне волевиявлення ОСОБА_3 на вчинення таких дій.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2018 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі - 3180,74 грн .

Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням суду позивач подала апеляційні скарги.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані нею докази про те, що її мати за життя була особою, яка погано себе почувала, тривалий час (з молоду і до смерті) зловживала алкогольними напоями, мала проблеми із судинами, з пам`яттю, мала гостру форму амнезії, не могла ходити, страждала на поганий зір.

Посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків, не врахував експертизу КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно якого комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 на момент укладення шлюбу 01.07.2011 та укладення заповіту 21.06.2013 страждала на хронічне психічне захворювання у формі субкортикальної судинної деменції, яке позбавляло можливості усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, не надав оцінки поясненням судово-психіатричного експерта ОСОБА_4 , не звернув увагу на те, що висновок експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ґрунтується лише на показах свідків відповідача та на вимогу суду експерти особисто жодного разу не надавали пояснення.

Також посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач постійно доглядала свою матір, піклувалася про неї. На момент смерті мати проживала разом із нею.

Крім того, у заповіті відсутня відмітка про свідків та їх підписи, оскільки ОСОБА_3 не могла бачити тексту заповіту, а тому він був підписаний та посвідчений без дотримання вказаної процедури порушено порядок вчинення нотаріальних дій, а саме посвідчення заповіту.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду позивач зазначила, що судом першої інстанції у змісті додаткового рішення не зазначено про звернення ОСОБА_2 в ході розгляду справи із заявою про повернення витрат, понесених ним у зв`язку з проведенням експертного дослідження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника адвоката Березовську І.А., пояснення відповідача та його представника адвоката Ларіна А.С., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарг без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 01 липня 2011 року (актовий запис № 348).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_3 , у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті матері шляхом подачі до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 заяви про прийняття спадщини за законом.

Нотаріус повідомив позивачку про те, що 21 червня 2013 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2 .

Згідно до епікризу стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_3 із медичної карти № 4446, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 03 березня 2010 року по 19 березня 2010 року з діагнозом: ангіодистонія н/кінцівок з проявами ангіоспазму в берцовому сегменті.

Згідно до епікризу стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_3 із медичної карти № 15152, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 18 липня 2011 року по 29 липня 2011 року з діагнозом: одлітеруючий атеросклероз судин нижньої кінцівки ІІ ст.

Відповідно до епікризу стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_3 з медичної карти № 6306, ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в МО КГБ СМП з 02 липня 2008 року по 07 липня 2008 року з діагнозом: незріла катаракта обох очей, макулодистрофія вторинна глаукома очей.

Згідно до епікризу стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_3 із медичної карти № 7690/2185, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні КЗ «ЦМЛ м. Кіровограда» з діагнозом: ОНМК по ішемічному типу в басейні ПСМА ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Атеросклероз, виражений лівосторонній геміпарез, психоорганічний с-м, судорожний с-м з приступами джексоновської епілепсії.

Із виписки медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого ОСОБА_3 знаходилась в хірургічному відділені КЗ «КМЛШМД» з 04 січня 2010 року по 12 січня 2010 року з діагнозом: облітеруючий тегосклероз судин н/кінцівок ІІ-ІІІ ст. з обох сторін. Трофонекроз V-го пальця правої стопи ІБС. Кардіосклероз СН І ст.

Відповідно до епікризу з медичної карти № 4093 ОСОБА_3 з 21 травня 1999 року по 02 червня 1999 року проходила стаціонарне обстеження та лікування в неврологічному відділенні КМЛШМД з діагнозом «Інтоксикаційна полінейропатія нижніх кінцівок з порізом стоп середнього ступеню вираженості, порушення функцій ходьби. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеню поєднаного (атеросклеротичного, інтоксикаційного) ґенезу з інтелектуально-мнестичними порушеннями та вестибуло-атактичним синдромом. Абстенентний синдром інтоксикаційного ґенезу».

14 травня 2015 року ухвалою суду в справі призначено психіатричну експертизу, проведення якої доручено Кіровоградській обласній психіатричній лікарні.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 408 від 11 серпня 2015 року ОСОБА_3 на момент укладення шлюбу 01 липня 2011 року та укладення заповіту 21 червня 2013 року страждала на хронічне психічне захворювання у формі субкортикальної судинної деменції, яке позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними.

19 листопада 2015 року ухвалою суду в справі призначено посмертну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Висновком експерта № 3 від 29 лютого 2016 року встановлено, що згідно записів в амбулаторній карті лікаря-невропатолога, лікаря психіатра, ОСОБА_3 страждала на наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу, цереброслероз (гіпертонічна хвороба ІІІ ст.), вестбулопатія, виражена церебрастенія з інтелектуально-містичними порушеннями особистості, психічні та поведінкові порушення, як наслідок вживання алкоголю. Згідно записів в амбулаторній карті ОСОБА_3 станом на 17 січня 2014 року мала гостроту зору правого ока 0,05, лівого ока 0. В наданій медичній документації будь-яких даних наявності окулярів для близької відстані відсутні. Враховуючи гостроту зору правого ока, яка мала місце, та відсутність гостроти зору лівого ока, малоймовірна можливість читання тексту.

07 квітня 2016 року ухвалою суду по справі призначено посмертну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 278 від 05 травня 2017 року на момент укладення шлюбу 01 липня 2011 року та на момент складання заповіту 21 червня 2013 року ОСОБА_3 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-інтоксикаційного) ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням. При цьому ступінь наявних у ОСОБА_3 у зазначені періоди часу розладів психічної діяльності та її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними встановити не видається можливим через суперечливість та взаємовиключність наданих на експертизу матеріалів.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2017 року в справі № 404/1683/16-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу та заповіту недійсними з підстав наявності у ОСОБА_3 вад зору та порушення встановлених законодавством умов щодо укладення шлюбу відмовлено.

Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Заповіт є одностороннім правочином дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

У приватному праві недійсність може стосуватися або «вражати», зокрема, правочин, шлюб. Шлюб по своїй суті не є правочином, а тому до конструкції недійсності шлюбу положення ЦК України про правочини, зокрема й норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (частини перша-друга статті 24 СК України).

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю (частина третя статті 40 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України).

В Сімейному кодексі закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41);

Добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права (стаття 24 СК України).

Порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Причому шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала тяжким психічним розладом, тобто, коли її хворобливий психічний стан не є хронічним. Якщо ж особа була визнана недієздатною у зв`язку з тим, що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина перша статті 39 ЦК України), то шлюб з такою особою є недійсним і в силу прямого вказівки закону (частина третя статті 39 СК України).

Зазначена справа вже була предметом розгляду у суді касаційної інстанції.

У постанові ВС від 26.01.2022 при новому апеляційному розгляді суду рекомендовано зробити висновок про волевиявлення ОСОБА_3 на укладення шлюбу і заповіту.

При цьому слід зазначити, що матеріали справи містять два висновки експертизи, які протирічать один одному в частині розуміння ОСОБА_3 своїх дій.

Надаючи аналіз зазначеним доказам колегія суддів виходить з того, що зазначені докази добуті (надані) у легітимний процесуальний спосіб, відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, ґрунтуються на достовірній первинні, медичній документації.

Проте, висновок експертизи №278 від 05.05.2017 за хронологією є більш пізнім ніж висновок експертизи № 408 від 11.08.2015 та проведений із залученням додаткової документації, яку не досліджувала перша експертиза.

Тому, виходячи із принципу вірогідності доказів колегія суддів при розв?язанні спору надає перевагу саме цьому доказу експертизі психіатричного стану ОСОБА_3 щодо оцінки і розуміння нею своїх дій від 05.05.2017 і погоджується із висновком суду першої інстанції про правове вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2017 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

01.06.2023 - складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді А.М. Головань

Л.М. Дьомич