_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/685/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу №947/24641/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Одеська універсальна товарна біржа «GIP» про визнання договору дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2022 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабця ОСОБА_6 і маючи намір отримати спадщину, а саме квартиру АДРЕСА_1 , вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала постанову від 1.12.2022р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав невідповідності договору купівлі-пролажу квартири вимогам чинного законодавства, а саме з підстав того, що документ, який посвідчує право власності на квартиру було видано з порушенням чинного законодавства. Просить суд визнати договір купівлі-продажу вказаної квартири дійсним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідачам судові повістки надсилалися за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, та повернулися з відміткою «адресат відсутній», що за правилами ст.128ч.8 ЦПК України вважається отриманою належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, якій беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За діючим Законодавством визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним передбачено лише нормою ст.220ч.2 ЦК України, згідно якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Тлумачення цієї норми права свідчить, що суд може визнати договір дійсним тільки з підстав недодержання сторонами вимоги про його нотаріальне посвідчення.

За договором купівлі-продажу нерухомого майна №95/1137 від 6.06.1995р. на Одеській товарній біржі «GIP» ОСОБА_6 придбала у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 . Спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на Одеській товарній біржі, а також право власності позивача на квартиру зареєстровано в Одеському МБТІ 8.08.1995р.

29.05.2007р. ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Після цього державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Лєсогор Д. заведено спадкову справу №753/2020, і 01.12.2022р. позивачці ним видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вмотивовану тим, що документ, який посвідчує право власності на квартиру було видано з порушенням чинного законодавства.

Після цього позивача звернулася до суду з даним позовом.

Аналізуючи законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004р., Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, до правовідносин, які виникли між сторонами повинно застосовуватися матеріальне право, яке існувало до 2004р.

Згідно з ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Відповідно до ч. 1 ст.45, ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Грошові кошти у сумі 60 млн. крб., згідно п.6 Договору, отримані продавцем до підписання договору, відбулася передача майна і ОСОБА_8 фактично вступила у володіння придбаною квартирою, зареєструвала Договір 08.08.1995 в Одеському МБТІ, а тому набула право власності на неї.

Такий висновок суду кореспондується з норм ст.ст.128,153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за якими право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Реєстрація в бюро технічної інвентаризації речового права на зазначену квартиру за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила законодавству, чинному на час укладення спірного договору, оскільки згідно ст.15 ч.2 Закону України «Про товарну біржу» від 1991р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі.

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджену наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації права власності на підставі, зокрема, договорів купівлі-продажу зареєстрованих біржею, бюро технічної інвентаризації, що в свою чергу регламентує Наказ Міністерства юстиції України №7/5 від 07.07.2002р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року за № 1952-15, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки покупець квартири повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, сплатила за придбану квартиру певну суму, зареєструвала своє речове право на зазначену квартиру в органах БТІ, даних, про те, що договір купівлі-продажу не визнавався відповідачами, позивачем суду не надано, а отже суд приходить до висновку, що позивач правомірно володіла нею.

Оскільки сторонами дотримані всі передбачені законом умови укладення договору, тому відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року та ст.15 Закону України «Про товарну біржу» договір є таким, що відбувся з моменту його укладення та є укладеним з моменту реєстрації на біржі.

Згідно ст.2 ч.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

Крім того, 17.06.2016р. відбулася реєстрації права власності ОСОБА_8 на вказану квартиру, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №62911951, яка перебуває у спадковій справі №753/2020, копія якої надана суду нотаріусом.

З позову не вбачається, що відповідачі не визнають або оспорюють право позивача на квартиру, а також, що вони безповоротно ухиляються від нотаріального посвідчення спірного договору.

З огляду на зазначені обставини підстав для визнання в судовому порядку дійсним неоспореного або невизнаного відповідачами договору купівлі-продажу квартири немає.

Cуд не звертає увагу на положення п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", оскільки вказана Постанова не враховувала норм ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 1991р.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що відмова у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним не позбавляє її можливості звернення до суду з іншою формою захисту свого порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.