Справа №351/1774/22
Номер провадження №2/351/274/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

за участі секретаря - Том`юк С.М.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Дем`янчука М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державної установи "Центр пробації" із позовом про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона працювала на посаді заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від початку її створення - з 06.04.2018 (наказ Державної установи «Центр пробації» від 04.04.2018 №20/К), будучи певний період єдиним працівником цієї філії.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 03.11.2022 №564/к її було звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (зміна в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, скорочення чисельності або штату працівників), 07.11. 2022 року.

Попередньо, перед звільненням, 08.09.2022 року її було письмово проінформовано про те, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.08.2022р. №3580/5 «Про затвердження структури та штатів Державної установи «Центр пробації» посаду, яку вона обіймає скорочено. При цьому, на підставі статті 49-2 КЗпП України її було попереджено про звільнення не раніше як через два місяці з дня ознайомлення з даним попередженням за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно їй було запропоновано переведення на одну із посад згідно з додатком до цього попередження, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Однак, у запропонованому додатку були перелічені не всі посади, які були вакантними в ДУ «Центр пробації» станом на дату підписання директором Центру супровідного листа з попередженням. До вказаного додатку було включено всього 212 посад в усіх уповноважених органах з питань пробації, що входять до підпорядкованих Центру пробації філій в областях, але ці посади значно нижчі за посадовим окладом від посади заступника начальника філії, що становить зміну істотних умов праці, а саме: щодо оплати праці, так як згідно до наказу про прийом на роботу - за 13 тарифним розрядом відповідно до наказу Міністерства юстиції від 17.06.2014 №957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань».

Окрім того, їй було відомо про те, що у Центрі пробації було в наявності більше вакантних посад, окрім тих, що були вказані у наданому переліку. Тому вона відмовилася від пропозиції про переведення на іншу посаду у зв`язку із тим, що не погоджувалася із посадами запропонованими згідно доданого списку. Інших пропозицій щодо її працевлаштування на інші вакантні посади у межах штатного розпису від ДУ «Центр пробації» у період з 08.10. 2022 р. до 07.11. 2022 р. вона не отримувала.

На її запит про доступ до публічної інформації від 17.11.2022 р., ДУ «Центр пробації» було надано відповідь від 28.11.2022 за №70/58- ЗПІ/10/Ян-22 з переліками вакантних посад за такими параметрами:

1)інформація про вакантні посади уповноважених органів з питань пробації ДУ «Центр пробації» станом на 07.09.2022 року на 9 аркушах, що містить перелік 212 посад;

2)інформація про вакантні посади уповноважених органів з питань пробації ДУ «Центр пробації» станом на з 08.09.2022 року на 10 аркушах, що містить перелік 249 посад;

3)перелік посад, які були вакантними станом на 07.09.2022 р. з посадовим окладом за 13 та вищим розрядом;

4)перелік посад, які були вакантними у період з 07.09.2022 р. по 03.11.2022 р. з посадовим окладом за 13 та вищим розрядом.

При цьому, у відповіді була відсутня запитувана інформація стосовно:

1)Структури та штатів ДУ «Центр пробації», відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.08.2022 р. №3580/5;

2)Структури та штатів ДУ «Центр пробації», відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 10.01.2018 р. №50/к.

ДУ «Центр пробації» не було надано не тільки повну інформацію за Запитом, але й надана інформація була сформована не за параметрами, вказаними у запиті.

З урахуванням збільшених позовних вимог, просить поновити її на роботі - на посаді заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області з дати звільнення. Стягнути з відповідача - ДУ «Центр пробації» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, що становить на момент подання позову 33 500 грн.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що їй було запропоновано тільки 212 вакантних посад, хоча в двохмісячний перод, який передував її звільненню, наявними були вакантні посади, які відповідали її вимогам, в Центральному апараті органу пробації та в Закарпатській і Кіровоградській області. Вказала, що вона відповідає всім вимогам для роботи в Центральному апараті органу пробації. Окремих вимог до працівників Центральний апарат органу пробації не передбачає, також, як і немає окремого конкурсу на заміщення вакантних посад. Вона б погодилась на рівнозначну посаду в Закарпатській області або на рядову посаду в Центральному апараті.

Також, зазначила, що вважає звільнення надуманим, оскільки було відсутнє скорочення відповідних посад в усіх областях України, окрім Івано-Франківської області. Хоча в усіх областях України, у філіях ДУ «Центр пробації» є посади заступника начальника. Скоротили тільки її посаду. Збереженими залишилися посади заступника начальника у Чернівецькій, Волинській, Тернопільській областях, де наявний меньший штат працівників. Вважає, що могла претендувати на посаду начальника ДУ "Центр пробації" в Івано-Франківській області. Тому, її позбулися, як небажаного претендента на таку посаду. Просила позов задоволити.

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що рішення про скорочення посади заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області було прийнято з урахуванням пропозиції керівництва філії. Тобто, доцільність скорочення чисельності або штату працівників є виключним правом власника або уповноваженого ним органу і це право нормативно закріплено у ч.3 ст. 64 Господарського Кодексу України. Тому, у Центрі пробації мало місце скорочення штату працівників, в тому числі і скорочення посади позивача. 06.09.2022р. позивача було попереджено про майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників та ознайомлено під підпис. Крім того, було запропоновано 212 вакантних посад станом на 06.09.2022р. в уповноважених органах з питань пробації Центру пробації (територіально по всіх областях України). Від пропозиції на призначення на запропоновані вакантні посади позивач відмовилася, про що зазначила в попередженні. До запропонованого позивачу переліку вакантних посад не були віднесені вакантні посади апарату Центру пробації та посади заступників начальника філій у Закарпатській та Кіровоградській областях, оскільки для призначення на них уже були відібрані кандидати, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно, які нині й обіймають ці посади. Щодо вакантних посад апарату Центру пробації, то позивачу їх не було запропоновано, враховуючи, що ці посади відносяться до посад апарату управління органами пробації в цілому та потребують відповідного досвіду роботи. У позивача такий досвід роботи відсутній.

Центром пробації було дотримано вимоги трудового законодавства, зокрема, дотримано строк попередження позивача про наступне вивільнення, запропоновано наявні вакантні посади. Таким чином, при звільненні позивача вимоги ст. 49-2 КЗпП України та п. 1 ст. 40 КЗпП України не були порушені роботодавцем. Що стосується розміру моральної шкоди в сумі 6700 грн., то зазначив, що при визначенні її розміру враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та ін.. Так, позивачкою не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно їй шкоду, та якими доказами вона підтверджується. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що філія ДУ «Центр пробації» самостійно визначає штат працівників. Посаду позивача було скорочено для збільшення посади в Косівському районному секторі. На вакантні посади, які були в Кіровоградській та Закарпатській областях, були проведені відібрання. Зазначив, що для роботи в Центрі апарату встановлено кваліфікаційні вимоги, яким вона не відповідала. Просив в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно наказу № 20/К від 04.04.2018р. ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області 06.04.2018р., з посадовим окладом за 13 тарифним розрядом відповідно до наказу МЮ України від 17..06.2014р. № 957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчсої служби України, які не мають спеціальних звань» (зі змінами), із встановленням їй надбавки за складність, напруженість у роботі в розмірі 40 відсотків посадового окладу, за переведення із Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Судом встановлено, що згідно попередження ОСОБА_1 - заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» попереджено про те, що відповідно до наказу МЮ України від 23.08.2022р. № 3580/5 «Про затвердження структури та штатів ДУ «Центр пробації» посаду, яку вона обіймає, скорочено. На підставі ст. 49-2 КЗпП України позивачку попереджено про звільнення не раніше як через 2 місяці з дня ознайомлення з даним попередженням. Позивачці запропоновано переведення на одну з посад згідно з додатком до даного попередження з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Згідно Додатку- Інформації про вакантні посади уповноважених органів з питань пробації ДУ «Центр пробації» станом на 06.09.2022р. позивачці запропоновано 212 вакантних посад.

Відповідно до наказу ДУ «Центр пробації» від 03.11.2022р. № 564/к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківськвй області 07.11.2022р., згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, із виплатою грошової компенсації за невикористані 05 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 06.04.2022р. по 07.11.2022р. та виплатою компенсації за невикористані 02 календарних дні додаткової відпустки за період роботи з 03.10.2021р. по 02.05.2022р. згідно з Колективним договором.

Із трудової книжки від 01.07.2008р. вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області 07.11.2022р., згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до довідки про доходи фізичної особи та утримання з них, виданої ДУ «Центр пробації» вбачається, що позивачці нараховано заробітну плату на посаді заступника начальника філії за період з 01.01.2022р. по 07.11.2022р. в сумі 271 181, 67 грн.

Згідно п. 2 Положення про філію ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, філія є відокремленим підрозділом без права юридичної особи та безпосередньо підпорядковується Державній установі «Центр пробації».

Пунктом 1 даного Положення передбачено, що філія ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області є підрозділом, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання певних видів адміністративних стягнень та кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та пробації у межах адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно розрахункових листів за вересень, жовтень 2022р. нарахована заробітна плата ОСОБА_1 становить: 21503,95 грн. та 30658,54 грн. відповідно.

Згідно інформації про вакантні посади уповноважених органів з питань пробації ДУ «Центр пробації» станом на 07.09.2022р. до вакантних посад віднесено 212 посад.

Однак, відповідно до переліків посад, які були вакантними у періоди з 07.09.2022р по 03.11.2022р. та з 08.09.2022р. по 03.11.2022 р., до даного переліку віднесено, зокрема, посади: заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області; заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області; та заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях. (а.с.70 Т.1).

Згідно інформації про вакантні посади уповноважених органів з питань пробації ДУ «Центр пробації» станом на 06.12.2022р. до вакантних посад віднесено, зокрема, посади: заступника начальника в Закарпатській області, заступника начальника в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Відповідно до інформації про вакантні посади ДУ «Центр пробації» станом на 06.09.2022р. в апараті Центру пробації вакантними були 25,5 посад (а.с. 19 Т.2).

Відповідно до ч.5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі 6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі 6-3048цс15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.» У цій же Постанові Верховний суд зазначає, що «працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин».

Тобто, якщо з моменту повідомлення працівників про скорочення та до моменту фактичного звільнення працівника на підприємстві з`явилися будь-які нові вакансії, на роботодавця покладено обов`язок повідомити про це працівника, який підлягає скороченню.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що при звільненні позивачки, тобто при скороченні її посади заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, відповідачем не було запропоновано всі наявні вакантні посади, включаючи за весь період попередження працівника про звільнення два місяці, що узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015р. у справі № 6-40 цс15, відповідно до якої, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі (ухвали від 5 лютого 2013 року, від 27 лютого 2014 року та від 27 березня 2014 року).

Так, зокрема, позивачці не були запропоновані вакантні посади: в Центральму апараті ДУ "Центр пробації", посади заступника начальника філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, Кіровоградській області, заступника начальника в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, куди вона згідна була переїхати.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача та вважає їх необгрунтованими щодо вимог позивача на зайняття посади в Центральному апараті «Центру пробації», які представник відповідача аргументує тим, що дані посади відносяться до посад апарату управління органами пробації в цілому та потребують відповідного досвіду роботи, а у позивача такий досвід роботи відсутній, зважаючи на наступне.

Згідно листа-відповіді ДУ «Центр пробації» слідує, що ураховуючи, що персонал пробації (особи начальницького складу та працівники, які працюють за трудовим договором) виконує тотожні функції та обов`язки у межах тієї чи іншої посади з однойменною назвою, окремо кваліфікаційні вимоги до кандидатів на посади в ДУ «Центр пробації» для роботи за трудовим договором (за вільним наймом) Міністерство юстиції України не затверджувало, у тому числі й для заміщення посад в апараті Центру пробації, включаючи посаду заступника директора (а.с.132 Т.3).

А тому, суд приходить до висновку, що звільнення позивачки, у зв`язку із скороченням її посади, було незаконним, тому вимога позивачки ОСОБА_1 про поновлення її на роботі підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 №348).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р.№ 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітноїплати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

Нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід проводити з 07.11.2022 року до 16.05.2023 року шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у відповідному місяці (періоді).

Згідно довідки ДУ «Центр пробації» від 07.11.2022р. дохід ОСОБА_1 за січень 2022 року- листопад 2022 року становив всього 271 181,67 грн..

Згідно розрахункових листів за вересень 2022р., жовтень 2022р. норма робочого часу становила: у вересні 2022р. 19 робочих днів, в жовтні 2022р. -21 робочий день.

Позивачка отримала заробітну плату за останні два місяці роботи, що передували звільненню: за вересень 2022р. - 27 049 грн., за жовтень 2022р. -34 603, 40 грн.

Таким чином, середньодення заробітна плата становить - (27 049 грн. + 34 603, 40 грн.) / 40 днів = 1541 грн. 30 коп.

Кількість робочих днів позивача за період з 07.11.2022р. по 16.05.2023р.становить:

- листопад 2022р. 18 робочих днів;

- грудень 2022 р. 22 робочих дні;

- січень 2023р. -22 робочі дні;

- лютий 2023р. 20 робочих дні;

- березень 2023р. 23 робочі дні;

- квітень 2023р. -20 робочих дні;

- травень 2023р. - 12 робочих днів, - всього 137 робочих дні.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: (137х1541,30 грн.= 211 158, 10 грн.)

Отже, сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 211 158, 10 грн., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягать утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 33 500,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачці при звільнені з посади знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами справи.

Судом встановлено, що позивачка понесла вимушені зміни у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому суд вважає, що позовна вимога позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі 15 000, 00 грн.

Даний розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даній справі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки при зверненні до суду з позовом позивачка була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2147 грн. 20 коп. (за вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1073, 60 грн., а також за вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди в розмірі 1073, 60 грн.).

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40, 42, 235 КЗпП України, ст.ст.4,5,10,12,13,76-82,89,141,263-265, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника філії Державної установи "Центр пробації" в Івано-Франківській області з дати звільнення - 07.11.2022р..

Стягнути з Державної установи "Центр пробації" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.11.2022р. по день постановлення рішення в сумі 211 158 грн., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державної установи "Центр пробації" на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

В решті позову відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника філії Державної установи "Центр пробації" в Івано-Франківській області та стягнення заробітної плати у межах суми середньомісячного заробітку у розмірі 33 908,60 грн., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державної установи "Центр пробації" на користь держави судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Ігор СЕГІН

Дата складення повного тексту рішення: 01.06.2023р.