Постанова

Іменем України

10 травня 2023 року

м. Київ

справа № 175/1713/18

провадження № 61-11100св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 10 березня 2020 року у складі судді Новік Л. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та неустойки (пені) за депозитними договорами.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та

ПАТ КБ «Приватбанк» у Кримському регіональному управлінні банку укладено депозитні договори: від 20 березня 2013 року

№ SAMDN9212 (вклад «Стандарт»), від 06 квітня 2010 року

№ SAMDN8317 (вклад «Депозит VIP»), від 01 березня 2010 року № SAMDN0384 (вклад «Депозит VIP»), від 23 грудня 2013 року

№ SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт»), від 17 січня 2014 року

№ SAMDNWFD500, від 18 березня 2013 року

№ SAMDN8424 (вклад «Депозит Плюс»), від 02 липня 2012 року № SAMDN0941 (вклад «Депозит VIP»).

Банк не виконав свої зобов`язання за депозитними договорами, тому вимоги вкладника про розірвання вказаних договорів, стягнення заборгованості за цими правочинами, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат були предметом судового розгляду у справі № 201/202/16-ц.

Постановою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі

№ 201/202/16-ц касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у нескасованій його частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року залишено без змін.

Зазначеними судовими рішеннями у справі № 201/202/16-ц розірвано депозитні договори та стягнуто на користь ОСОБА_1 банківські вклади разом з нарахованими процентами, а також стягнуто 3 % річних та інфляційні втрати.

Вказувала, що банк добровільно відмовився повертати належні їй грошові кошти та під час розгляду справи № 201/202/16-ц представники відповідача зловживали своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, що безпосередньо призвело до збільшення збитків вкладника та розміру неустойки. Вважала, що вона має право на стягнення пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист

прав споживачів». Отже, затягування відповідачем розгляду справи

№ 761/26293/16-ц про розірвання депозитних договорів призвело до збільшення розміру, утримуваних банком коштів, які є базою для нарахування пені. Судове рішення про стягнення депозитних коштів та відсотків виконане 31 січня 2018 року.

Вкладені на рахунки банку кошти належали, зокрема, родичам позивача, які відчужили нерухомість у Лондоні (Великої Британії) з метою переїзду до Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим). Щоб повернути кошти своїм родичам ОСОБА_1 15 червня 2014 року була вимушена укласти договір позики на 500 000 дол. США під 2,5 % щомісячно з поверненням усієї суми позики та процентів після отримання нею грошових коштів за її депозитними договорами. Після примусово виконаного рішення суду

у справі № 201/202/16-ц ОСОБА_1 повернула усю суму боргу - 500 000 дол. США та проценти за весь час користування позикою, тому вказані кошти (500 000 дол. США та проценти за договором позики) є її вимушеними реальними збитками, завданими недобросовісною та протиправною поведінкою ПАТ КБ «ПриватБанк».

На підтвердження наявності інших істотних обставин, які повинен з`ясувати суд при застосуванні частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач вказувала на заяву представника

ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 травня 2016 року у справі № 201/202/16-ц,

в якій він звинувачував ОСОБА_1 у тому, що вона нібито вже отримала свої кошти, за що її буде притягнуто до кримінальної відповідальності за шахрайство, що не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 вважає, що незаконна поведінка представників банку призвела до того, що у неї на нервовому підґрунті передчасно відбулися пологи й вона народила дитину-інваліда в дуже тяжкому стані

з крововиливом у мозок, негативні наслідки якого неможливо усунути. Усі свої кошти ОСОБА_1 довірила ПАТ КБ «ПриватБанк», тому не мала коштів на лікування свого сина.

При цьому позивач добровільно (за власним бажанням) дійшла висновку про зменшення заявленої до стягнення пені у п`ять разів, що буде відповідати принципу співмірності.

На підставі викладеного з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»:

- за депозитним договором від 20 березня 2013 року

№ SAMDN9212 (вклад «Стандарт») 3 % річних (згідно з частиною другою статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 31 січня

2018 року (включно) у валюті договору у розмірі 894,89 дол. США

(50 339,87 дол. США ? 217 днів/365 ? 3/100); неустойку у розмірі 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (відповідно до частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період

з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно) у розмірі 1 933 737,95 грн (50 339,87 дол. США (вартість фінансової послуги - сума утримуваних банком коштів) ? 3/100 (3 % за кожен день порушення прав споживача) ? 268 днів = 403 404,99 дол. США ? 23,9677 (курс станом

на 11 січня 2020 року) = 9 668 689,77 грн ? 5 (у п`ять разів зменшено за власним бажанням позивача) = 1 933 737,95 грн);

- за депозитним договором від 06 квітня 2010 року

№ SAMDN8317 (вклад «Депозит VІР») 3 % річних (згідно

з частиною другою статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно)

до 31 січня 2018 року (включно) у валюті договору: 2 584,61 євро

(144 913,18 євро ? 217 днів/365 ? 3/100); неустойку у розмірі 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (відповідно до частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період

з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно) у розмірі

6 195 406,37 грн (144 913,18 євро (вартість фінансової послуги - сума утримуваних банком коштів) ? 3/100 (3 % за кожен день порушення прав споживача) ? 268 днів = 1 165 101,96 євро ? 26,5874 (курс станом на 11 січня 2020 року) = 30 977 031,85 грн ? 5 (у п`ять разів зменшено за власним бажанням) = 6 195 406,37 грн);

- за депозитним договором від 01 березня 2010 року

№ SAMDN0384 (вклад «Депозит VІР») 3 % річних (згідно

з частиною другою статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно)

до 31 січня 2018 року (включно) у валюті договору у розмірі 6 270,66 дол. США (351 581,27 дол. США ? 217 днів/365 ? 3/100); неустойку у розмірі 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно) у розмірі 13 549 963,79 грн (351 581,27 дол. США (вартість фінансової послуги - сума утримуваних банком коштів) ? 3/100 (3 % за кожен день порушення прав споживача) ? 268 днів = 2 826 713,41 дол. США ? 23,9677 (курс станом

на 11 січня 2020 року) = 67 749 818,99 грн ? 5 (у п`ять разів зменшено за власним бажанням) = 13 549 963,79 грн);

- за депозитним договором від 23 грудня 2013 року

№ SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт») 3 % річних (згідно

з частиною другою статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно)

до 31 січня 2018 року (включно) у валюті договору у розмірі 6 244,19 дол. США (350 096,92 дол. США ? 217 днів/365 ? 3/100); неустойку у розмірі 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період

з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно) у розмірі 13 492 756,83 грн (350 096,92 дол. США (вартість фінансової послуги - сума утримуваних банком коштів) ? 3/100 (3% за кожен день порушення прав споживача) ? 268 днів = 2 814 779,23 дол. США ? 23,9677 (курс станом

на 11 січня 2020 року) = 67 463 784,15 грн ? 5 (у п`ять разів зменшено за власним бажанням) = 13 492 756,83 грн;

- за депозитним договором від 17 січня 2014 року

№ SAMDNWFD500 3 % річних (згідно з частиною другою

статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 31 січня

2018 року (включно) у валюті договору у розмірі 15 155,69 грн

(849 743 грн ? 217 днів/365 ? 3/100); неустойку у розмірі 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день

порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період

з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно) у розмірі 1 366 386,74 грн (849 743 грн (вартість фінансової послуги - сума утримуваних банком коштів) ? 3/100 (3 % за кожен день порушення прав споживача) ? 268 днів = 6 831 933,72 грн ? 5 (у п`ять разів зменшено за власним бажанням) = 1 366 386,74 грн); інфляційні втрати (згідно з частиною другою статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 31 січня

2018 року (включно) у розмірі 72 985,17 грн;

- за депозитним договором від 18 березня 2013 року

№ SAMDN8424 (вклад «Депозит Плюс») 3 % річних (згідно

з частиною другою статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно)

до 31 січня 2018 року (включно) у валюті договору у розмірі 6 373,12 грн (357 326 грн ? 217 днів/365 ? 3/100); неустойку у розмірі 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (відповідно до частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період

з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно) у розмірі 574 580,20 грн (357 326 грн (вартість фінансової послуги - сума утримуваних банком коштів) ? 3/100 (3 % за кожен день порушення прав

споживача) ? 268 днів = 2 872 901,04 грн ? 5 (у п`ять разів зменшено за власним бажанням) = 574 580,20 грн); інфляційні втрати (згідно з частиною другою статті 625 ЦК України за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 31 січня

2018 року (включно) у розмірі 30 691,04 грн;

- за депозитним договором від 02 липня 2012 року

№ SAMDN0941 (вклад «Депозит VІР») 3 % річних (згідно

з частиною другою статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно)

до 31 січня 2018 року (включно) у валюті договору у розмірі 894,78 дол. США (50 168,21 дол. США ? 217 днів/365 ? 3/100); неустойку у розмірі 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день

порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період

з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно) у розмірі 1 933 485,86 грн (50 168,21 дол. США (вартість фінансової послуги - сума утримуваних банком коштів) ? 3/100 (3 % за кожен день порушення прав споживача) ? 268 днів = 403 352,40 дол. США ? 23,9677 (курс станом

на 11 січня 2020 року) = 9 667 429,31 грн ? 5 (у п`ять разів зменшено за власним бажанням) = 1 933 485,86 грн).

Короткий зміст судових рішень судів першої й апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 10 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором від 20 березня 2013 року № SAMDN9212 (вклад «Стандарт»), укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк»

(АТ КБ «ПриватБанк»), наступні грошові кошти:

- 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у валюті договору:

50 339,87 дол. США ? 215 днів/365 ? 3/100 = 889,56 дол. США;

- неустойку 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно)

у розмірі 1 640 381,67 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором від 06 квітня 2010 року № SAMDN8317 (вклад «Депозит VIP»), укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк»

(АТ КБ «ПриватБанк»), наступні грошові кошти:

- 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у валюті договору:

144 913,18 євро ? 215 днів/365 ? 3/100 = 2 560,79 євро;

- неустойку 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно):

у розмірі 4 734 290,69 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором від 01 березня 2010 року № SAMDN0384 (вклад «Депозит VIP»), укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк»

(АТ КБ «ПриватБанк») наступні грошові кошти:

- 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у валюті договору:

351 581,27 дол. США ? 215 днів/365 ? 3/100 = 6 212,87 дол. США;

- неустойку 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно)

у розмірі 11 521 847,47 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором від 23 грудня 2013 року № SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт»), укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк»

(АТ КБ «ПриватБанк») наступні грошові кошти:

- 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у валюті договору:

350 096,92 дол. США ? 215 днів/365 ? 3/100 = 6 186,64 дол. США;

- неустойку 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно)

у розмірі 11 437 349,23 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором від 17 січня 2014 року № SAMDNWFD500, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») наступні грошові кошти:

- 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 січня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у валюті договору:

849 743 грн ? 215 днів/365 ? 3/100 = 15 016 грн;

- неустойку 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно)

у розмірі 1 337 239,38 грн;

- інфляційні втрати (частина друга статті 625 ЦК України за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 січня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у розмірі 56 932,78 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором від 18 березня 2013 року № SAMDN8424 (вклад «Депозит Плюс»), укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») наступні грошові кошти:

- 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у валюті договору:

357 326 грн ? 215 днів/365 ? 3/100 = 6 314,39 грн;

- неустойку 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно)

у розмірі 584 683,22 грн;

- інфляційні втрати (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у розмірі 23 940,84 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором від 02 липня 2012 року № SAMDN0941 (вклад «Депозит VIP»), укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»

(АТ КБ «ПриватБанк») наступні грошові кошти:

- 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України - за порушення та невиконання грошового зобов`язання) за період з 28 червня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно) у валюті договору:

50 168,21 дол. США ? 215 днів/365 ? 3/100 = 886,53 дол. США;

- неустойку 3 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення прав споживача банківських послуг (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період з 08 травня 2017 року (включно) до 29 січня 2018 року (включно)

у розмірі 1 391 987,37 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 8 810,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за результатом вирішення спору у справі № 201/202/16-ц встановлено порушення виконання банком зобов`язань за депозитними договорами, укладеними

з ОСОБА_1 , тому вимоги останньої у цій справі про

стягнення 3 % річних, інфляційних витрат згідно з частиною другою

статті 625 ЦК України та пені у розмірі 3 % річних відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» заслуговують на увагу. Фактично до предмету доказування у цій справі входить

перевірка правильності та законності розміру розрахунку позовних вимог

ОСОБА_1 та перевірка наявності істотних обставин для визначення ступеню зменшення розміру неустойки на підставі частини третьої

статті 551 ЦК України, а саме: з`ясування ступеню виконання зобов`язання боржником; майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу (наявність чи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання

банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта

з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Під час розгляду справи відповідач просив зменшити неустойку, принаймні до розміру нарахованих процентів за договорами ОСОБА_1 . При цьому відповідач не надав суду жодних доказів та не посилався на істотні обставини для зменшення судом неустойки ще більше, ніж це вже зробила позивач. Натомість ОСОБА_1 разом зі своїми письмовими поясненнями надала суду докази, які свідчать про наявність істотних обставин, які безпосередньо впливають на збільшення розміру неустойки та які повинні враховуватися під час застосування положень частини третьої статті 551 ЦК України.

Суд першої інстанції при вирішенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зменшення пені врахував негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов`язання відповідачем, про які

ОСОБА_1 виклала у своїх письмових поясненнях суду, зокрема, що банк після отримання виписного епікризу № 5707 дитини позивача не повернув навіть частину належних їй коштів на лікування сина-інваліда. При визначенні розміру пені суд виходив з того, що позивач зазнала негативних наслідків через прострочення виконання грошового зобов`язання

ПАТ КБ «ПриватБанк» та відсутність у ОСОБА_1 необхідних грошових коштів на лікування її сина; ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та додаткові збитки позивача у вигляді сплачених нею 20 лютого 2018 року процентів за договором позики від 15 червня 2014 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 10 березня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд вказував, що відповідач в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення пені у розмірі стягнутих відсотків у справі № 201/202/16-ц за кожним договором, в іншій частині просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки відповідно

до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»

банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі

банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом

банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому

за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання

банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта

з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що при визначенні розміру пені суд першої інстанції правильно врахував негативні наслідки для позивача через прострочення виконання грошового зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» та відсутність у ОСОБА_1 необхідних грошових коштів на лікування її сина у приватних клініках; ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та додаткові збитки позивача у вигляді сплачених нею процентів за договором позики. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та, виходячи із положень чинного законодавства, суд першої інстанції, з врахуванням судової практики касаційної інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги, що розмір пені підлягає зменшенню до розміру нарахованих відсотків за депозитними договорами.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на невірне обрахування судом неустойки за договором від 18 березня 2013 року № SAMDN8424 підлягає відхиленню, оскільки зазначене є арифметичною помилкою, тому банк не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції із заявою про виправлення такої помилки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині стягнення пені та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті судові рішення просило залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не

є предметом касаційного перегляду в частині вирішення позовних вимог

про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень відповідач посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Вказувало, що апеляційний суд не враховав висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (щодо зменшення розміру пені), які викладені у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі

№ 201/18575/17-ц, від 20 грудня 2019 року у справі № 757/18977/18-ц,

від 29 січня 2020 року у справі № 757/53464/18-ц, від 12 лютого 2020 року

у справі № 757/420043/18-ц, від 19 лютого 2020 року у справі

№ 757/49408/18-ц.

Банк вказував, що указані постанови були прийняті з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц щодо застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув пеню за договором від 18 березня

2013 року у більшому розмірі, ніж заявлено у позовній заяві. Апеляційний суд зазначеного не виправив та вказав, що це є арифметичною помилкою

і заявник може звернутися до суду із заявою про виправлення описки.

Відповідач посилається на неправильну методику розрахунку пені, оскільки суди не застосовали частину другу статті 22 ЦК України. Вказує, що лише із суми відсотків за депозитом має розраховуватися пеня, а не з усієї суми,

в тому числі, і з тіла депозиту.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, вказуючи на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

У зв`язку з цим просила касаційну скаргу залишити без задоволення,

а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції -

без змін. Вказувала, що доводи касаційної скарги зводяться до

переоцінки обставин справи, які правильно встановлені судами на підставі поданих сторонами доказів. Суди правильно застосували частину третю

статті 551 ЦК України та інші норми матеріального права. При цьому позивач у позовній заяві заявила вимоги про стягнення пені у зменшеному розмірі (у п`ять разів). У касаційній скарзі містяться посилання на

судові рішення касаційного суду, які ухвалені у справах з іншими правовідносинами. Суд першої інстанції допустив арифметичну описку, проте ця обставина не може бути підставою для скасування судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

27 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на

рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 10 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного

суду від 08 липня 2020 року, витребувано справу із суду першої

інстанції, зупинено виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року в частині стягнення

пені у розмірі 32 647 779,03 грн до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

18 серпня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року зупинено касаційне провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 320/5115/17 та № 761/16124/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року поновлено провадження

у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року зупинено касаційне провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20.

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2023 року поновлено провадження

у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі № 201/202/16-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання депозитних договорів та повернення грошових коштів за депозитними договорами, а саме:

- розірвано договір від 20 березня 2013 року № SAMDN9212 (вклад «Стандарт»), укладений між ОСОБА_1 та

ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 20 березня 2013 року

№ SAMDN9212 (з урахуванням автоматичної пролонгації дії договору): загальну суму заборгованості у валюті договору станом

на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами)

у розмірі 50 174,75 дол. США (що згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 553 643 грн), нараховану відповідно до умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»);

- розірвано договір від 06 квітня 2010 року № SAMDN8317 (вклад «Депозит VIP»), укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 06 квітня 2010 року № SAMDN8317

(з урахуванням автоматичної пролонгації): загальну суму заборгованості

у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом

з нарахованими процентами) у розмірі 144 913,18 дол. США (що згідно

з курсом НБУ станом на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 2 197 478 грн), нараховану відповідно до умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»);

- розірвано договір від 01 березня 2010 року № SAMDN0384 (вклад «Депозит VIP»), укладений між ОСОБА_1 та

ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 01 березня 2010 року

№ SAMDN0384 (з урахуванням автоматичної пролонгації): загальну суму заборгованості у валюті договору станом на 01 квітня

2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у розмірі 351 581,27 дол. США (що згідно з курсом НБУ на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 3 866 726 грн), нараховану відповідно до умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»);

- розірвано договір від 23 грудня 2013 року № SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт»), укладений між ОСОБА_1 та

ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 23 грудня 2013 року

№ SAMDNWFD900 (з урахуванням автоматичної пролонгації): загальну суму заборгованості у валюті договору станом на 01 квітня

2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у розмірі 350 096,92 дол. США (що згідно з курсом НБУ на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 3 850 401 грн), нараховану відповідно до умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»);

- розірвано договір від 17 січня 2014 року № SAMDNWFD500, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто

з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 17 січня 2014 року № SAMDNWFD500

(з урахуванням автоматичної пролонгації): загальну суму заборгованості станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у розмірі 849 743 грн, нараховану відповідно до умов даного договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»);

- розірвано договір від 18 березня 2013 року № SAMDN8424 (вклад «Депозит Плюс»), укладений між ОСОБА_1 та

ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 18 березня 2013 року

№ SAMDN8424 (з урахуванням автоматичної пролонгації): загальну суму заборгованості станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у розмірі 357 326 грн, нараховану відповідно до умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»);

- розірвано договір від 02 липня 2012 року № SAMDN0941 (вклад «Депозит VIP»), укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 02 липня 2012 року № SAMDN0941

(з урахуванням автоматичної пролонгації): загальну суму заборгованості

у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом

з нарахованими процентами) у розмірі 50 168,21 дол. США (що відповідно до курсу НБУ на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 551 755 грн), нараховану згідно з умовами договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року скасовано рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2017 року в частині відмови у позові

про стягнення сум відсотків, 3 % річних, інфляційних втрат та змінено

в частині розміру визначеної до стягнення заборгованості за договором

від 20 березня 2013 року станом на 01 квітня 2014 року на суму

«50 339,87 дол. США».

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 станом

на 27 червня 2017 року:

- за договором від 20 березня 2013 року 15 486,04 дол. США (еквівалент 403 101,62 грн) відсотків та 166 744,27 грн - 3 % річних;

- за договором від 06 квітня 2010 року 22 791,06 євро (еквівалент

663 675,66 грн) відсотків та 475 242,47 грн - 3 % річних;

- за договором від 01 березня 2010 року 110 772,16 дол. США (еквівалент 2 883 399,30 грн) відсотків та 1 171 192,66 грн - 3 % річних;

- за договором від 23 грудня 2013 року 108 865,73 дол. США (еквівалент 2 833 774,90 грн) відсотків та 1 162 603,39 грн - 3 % відсотків річних;

- за договором від 17 січня 2014 року 487 496,38 грн відсотків,

130 133,54 грн - 3 % річних та 940 665,50 грн інфляційних втрат;

- за договором від 18 березня 2013 року 227 357,22 грн відсотків,

56 898,48 грн - 3 % річних та 395 559,88 грн інфляційних втрат;

- за договором від 02 липня 2012 року 5 690,03 дол. США (еквівалент 148 111,48 грн) відсотків та 141 494,91 грн - 3 % річних.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Судовими рішеннями у справі № 201/202/16 встановлено, що

- за депозитним договором від 20 березня 2013 року

№ SAMDN9212 (вклад «Стандарт») у валюті договору станом

на 01 квітня 2014 року сума депозиту разом з нарахованими процентами складала 50 339,87 дол. США, апеляційним судом додатково стягнуто проценти станом на 27 червня 2017 року у розмірі 15 486,04 дол. США. Тому загальна сума заборгованості (утримуваних відповідачем коштів) за цим договором складає 65 825,91 дол. США. Отже, проценти за весь час дії вказаного договору складають 15 825,91 дол. США (65 825,91 дол. США (сума вкладу та процентів за весь час дії договору) - 50 000 дол. США (сума вкладу));

- за депозитним договором від 06 квітня 2010 року

№ SAMDN8317 (вклад «Депозит VIP») у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року сума депозиту разом з нарахованими процентами складала 144 913,18 євро, апеляційним судом додатково стягнуто

проценти станом на 27 червня 2017 року у розмірі 22 791,06 євро. Тому загальна сума заборгованості (утримуваних відповідачем коштів) за цим договором складає 167 704,24 євро. Отже, проценти за весь час дії

договору складають 82 704,24 євро (167 704,24 євро (сума вкладу та процентів за весь час дії договору) - 85 000 євро (сума вкладу:

60 000 євро + 20 000 євро + 5 000 євро));

- за депозитним договором від 01 березня 2010 року

№ SAMDN0384 (вклад «Депозит VIP») у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року сума депозиту разом з нарахованими процентами складала 351 581,27 дол. США, апеляційним судом додатково стягнуто проценти станом на 27 червня 2017 року у розмірі 110 772,16 дол. США. Тому загальна сума заборгованості (утримуваних відповідачем коштів) за цим договором складає 462 353,43 дол. США. Отже, проценти за весь час дії договору складають 272 353,43 дол. США (462 353,43 дол. США (сума вкладу та процентів за весь час дії договору) - 190 000 дол. США (сума вкладу: 150 000 дол. США + 40 000 дол. США));

- за депозитним договором від 23 грудня 2013 року

№ SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт») у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року сума депозиту разом з нарахованими процентами складала 350 096,92 дол. США, апеляційним судом додатково стягнуто проценти станом на 27 червня 2017 року у розмірі 108 865,73 дол. США. Тому загальна сума заборгованості (утримуваних відповідачем коштів) за цим договором складає 458 962,65 дол. США. Отже, проценти за весь час дії договору складають 110 909,42 дол. США (458 962,65 дол. США (сума вкладу та процентів за весь час дії договору) - 348 053,23 дол. США (сума вкладу));

- за депозитним договором від 17 січня 2014 року

№ SAMDNWFD500 у валюті договору станом на 01 квітня

2014 року сума депозиту разом з нарахованими процентами складала 849 743 грн, апеляційним судом додатково стягнуто проценти станом

на 27 червня 2017 року у розмірі 487 496,38 грн. Тому загальна сума заборгованості (утримуваних відповідачем коштів) за цим договором складає 1 337 239,38 грн. Отже, проценти за весь час дії договору складають 504 739,38 грн (1 337 239,38 грн (сума вкладу та процентів за весь час дії договору) - 832 500 грн (сума вкладу));

- за депозитним договором від 18 березня 2013 року

№ SAMDN8424 (вклад «Депозит Плюс») у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року сума депозиту разом з нарахованими процентами складала 357 326 грн та апеляційним судом додатково стягнуто проценти станом на 27 червня 2017 року у розмірі 227 357,22 грн. Тому загальна сума заборгованості (утримуваних відповідачем коштів) за цим договором складає 584 683,22 грн. Отже, проценти за весь час дії договору складають 484 683,22 грн (584 683,22 грн (сума вкладу та процентів за весь час дії договору) - 100 000 грн (сума вкладу);

- за депозитним договором від 02 липня 2012 року

№ SAMDN0941 (вклад «Депозит VIP») у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року сума депозиту разом з нарахованими процентами складала 50 168,21 дол. США, апеляційним судом додатково стягнуто проценти станом на 27 червня 2017 року у розмірі 5 690,03 дол. США. Тому загальна сума заборгованості (утримуваних відповідачем коштів) за цим договором складає 55 858,24 дол. США. Отже, проценти за весь час дії договору складають 5 585,82 дол. США (55 858,24 дол. США (сума вкладу та процентів за весь час дії договору) - 50 000 дол. США (сума вкладу).

Суди встановили, що ОСОБА_1 23 травня 2014 року звернулася до банка із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення належних їй грошових коштів.

Рішення суду у справі № 201/202/16, якими, зокрема, стягнуто заборгованість за спірними депозитними договорами, було примусово виконане Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за двома платежами від 30 січня 2018 року та від 01 лютого 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відтак для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі. При цьому переважно наголошується, що послуга тісно пов`язана з особою виконавця та процесом вчинення ним певних дій (здійснення діяльності) і навіть невіддільна від них, але все ж таки не збігається з такими діями (діяльністю) й існує як окреме явище - певне нематеріальне благо, що споживається в процесі вчинення відповідних дій (здійснення діяльності) виконавцем.

Не всі договори, які опосередковують зобов`язальні відносини

з фінансовими ресурсами, вписуються у класичну модель послуг. Зокрема, договір банківського вкладу послугою у вказаному розумінні не є, адже вкладник як замовник такої «послуги» нічого не оплачує банку - навпаки, оплатність цього договору є зворотною: саме вкладник отримує відсотки за депозитом. Крім того, результат депозитної операції як фінансової послуги

в інтересах вкладника не можна визнати невіддільним від діяльності банку та необігоздатним, адже грошові кошти, виплачені як відсотки за депозитом, очевидно є найбільш ліквідним та цілком обігоздатним майном.

Отже, у системі договірних зобов`язань, що запроваджена ЦК України, договір банківського вкладу (депозиту) є договором sui generis (свого роду), який не може бути кваліфікований як різновид договору про надання послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб,

а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з приписами пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У цьому випадку вкладається істотно розширений зміст: послугами згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання зі споживачами, які не вписуються

в набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товари» та «роботи»

і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України, адже включає в себе, наприклад, прокат, який ЦК України однозначно кваліфікується як різновид договору майнового найму.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу.

При цьому такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця

і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу,

так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, за змістом правових норм параграфа 3 «Банківський вклад»

глави 71 та параграфа 1 «Загальні положення про банківський рахунок» глави 72 ЦК України як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові

від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, у якій зазначила, що

з урахуванням розширеного змісту поняття «послуга», прийнятого

в законодавстві про захист прав споживачів, й усі пов`язані з ним норми слід трактувати таким чином, щоб вони відповідали дійсному його змісту (за необхідності - трактувати розширено). Тому дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору.

Тобто обов`язок банку за договором банківського вкладу (депозиту) повернути суму вкладу безумовно є грошовим, однак обов`язок повернення суми вкладу не зумовлює відплатність договору банківського вкладу (депозиту), через що ця сума не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача

(статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована

в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20.

При цьому суд апеляційної інстанції не встановив розмір пені згідно

з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», базою нарахування якої є розмір процентів на суми вкладів за спірними депозитними договорами. Матеріали справи також не містять таких розрахунків.

Разом із тим встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Крім цього, після ухвалення судового рішення Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі № 201/202/16-ц розірвано договори банківського вкладу, рішення суду в цій частині набрало законної сили, тому між сторонами (вкладником та банком) припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року

у справі № 320/5115/17 зроблено висновок, що «після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням (яким розірвано договори банківського вкладу) законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується».

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справах № 757/56446/20-ц, № 607/955/21.

Апеляційний суд не перевірив, чи підлягали задоволенню позовні

вимоги ОСОБА_1 про стягнення за кожним з депозитних договорів пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за вказаний у розрахунку період (з 08 травня 2017 року (включно) до 31 січня 2018 року (включно)) після набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі № 201/202/16-ц в частині розірвання договорів банківського вкладу, не встановив бази нарахування пені за кожним з договорів.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, збирати нові докази та давати їм оцінку, а судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то справу в оскаржуваній частині необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно врахувати зазначене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, перевірити наявність (відсутність) підстав для нарахування пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, за визначений позивачем період та у відповідному розмірі, оцінити клопотання відповідача про зменшення розміру зазначеної неустойки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд

є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Отже, постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук