КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року місто Київ.

Справа 760/3887/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6722/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Желепи О.В.

суддів Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів

ВСТАНОВИВ

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року задоволено позов частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000, 00 грн пені.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 24 лютого 2023 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості має рахуватись за весь період не сплати аліментів, а не за кожен місяць окремо, позивач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду про порядок нарахування пені, викладений у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року 333/6020/16-ц та вказує, що оскільки аліменти є періодичним платежем і розмір пені не має перевищувати саме розмір місячного платежу, а не загальну суму заборгованості за певний період, а тому позивач вірно вирахував пеню.

Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про неможливість сплатити повну суму пені та безпідставно зменшив її розмір, оскільки Солом`янський районний суд м. Києва у своєму рішенні від 16 листопада 2020 року у справі №760/9281/20. яке залишено в силі Постановою Київського апеляційної о суд) від 24.02.2021 прийшов до висновку про достатньо високий дохід Відповідача та його можливість сплачувати аліменти. Також, звертає увагу суду, що Відповідач ще при розгляді справи про стягнення аліментів приховував свої доходи та намагався максимально зменшити суму аліментів. Крім того, в справі №760/8803/20 між тими самими сторонами про поділ майна подружжя, навпаки, ОСОБА_2 вказує, що він заможна людина і частина нерухомого майна належить йому на праві особистої власності, що було встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 18 серпня 2022 року у справі №760/8803/20.

Тобто, на думку позивача, відповідач має змогу сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в повному обсязі. А посилання на скрутне матеріальне становище є необґрунтованим та непідтвердженим належними та допустимими доказами. Позивач вважає таку поведінку відповідача недобросовісною.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Станом на 01 червня 2023 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання двох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000, 00 гр. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року рішення суду залишено без змін.

Судом встановлено, що у відповідача станом на кінець червня 2021 року існувала заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 66 766, 66 гр.

Стягуючи з відповідача пеню в розмірі 30 000 грн., суд першої інстанції виходив з висновків Верховного Суду, відповідно до яких розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується, а також наявністю підстав для зменшення розміру пені через скрутне матеріальне становище відповідача, на яке останній посилався у відзиві на позовну заяву.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч. 1ст. 196СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшено з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованостіх1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Зазначені висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від03квітня 2019року у справі № 333/6020/16-ц (провадження№ 14-616цс18),у зв`язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Крім того,при обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022року у справі №711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди,а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості»,що міститься у частині першій статті 196 СК України.

Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1статті 196СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.

Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців,то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Наведена позивачем формула обрахунку розміру пені є вірною, однак розмір пені обрахований без врахування вищенаведених висновків Верховного Суду, є помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що станом на кінець червня 2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 66 766, 66 гр.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 за виконавчий листом №760/9281/20 від 16.11.2020 року, розмір аліментів визначений у виконавчому документі складає 8 000 грн.

Зазначаючи про зменшення розміру пені, представник відповідача надав Довідку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 18 серпня 2022 року, з якої вбачається джерела доходу відповідача - ТОВ «МАК РОАД» та Благодійна організація» Благодійний фонд «ПЕРСПЕКТИВА ОСВІТИ».

Крім того, зазначив, що в зв`язку з пандемією коронавірусу, а в подальшому війною, яку розв`язала проти України російська федерація,його доходи значно зменшилися, як і доходи всього ТОВ» МАК РОАД», яке займається вантажними перевезеннями.

У зв'язку з цим у нього виникли фінансові труднощі, які і призвели до заборгованості по аліментах.

Розмір доходів відповідача підтверджується наданою ним Довідкою з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків.

З вказаних довідок вбачається що в середньому місячний дохід відповідача не перевищує 10 000 грн., що свідчить про те, що відповідач виконуючи свій обов`язок про сплату аліментів 8 000 грн., в разі стягнення з нього пені в сумі 66 766 грн. 66 коп. буде знаходитись в скрутному матеріальному становищі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції надано вірну оцінку доказам, вимоги ст. 89 ЦПК України не були порушені.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що відповідач сплачував аліменти майже в такому ж розмірі як його дохід не свідчать про те, що в 2021 та 2022 році доходи відповідача зросли та дозволяють йому сплатити неустойку в розмірі заборгованості .

З огляду на те, що позивачем не було надано доказів на спростування наданих відповідачем довідок, відповідно до яких вбачається зменшення доходів, колегія суддів приходить до висновку, що в апеляційній скарзі висловлене лише недоведене припущення про високі доходи відповідача з яких останній має платити неустойку в повному розмірі. Посилання в скарзі на наявність у відповідача майна також не доводить, що останній має високі доходи під час пандемії та воєнного стану і для нього сплата неустойки в розмірі більшому ніж 60 000 грн. не буде надмірним тягарем.

Суд вірно врахував, що відповідач не зважаючи на зменшення своїх доходів вживав заходів і для погашення заборгованості і для сплати аліментів, що підтверджується розрахунками заборгованості, а тому зменшення судом неустойки до 30 000 грн. відповідає як вимогам закону так і засадам розумності та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому згідно ст. 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус