Справа № 336/8731/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/8731/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

без участі сторін, третіх осіб, а також їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Лобаченко О.В. 24.08.2023 в інтересах позивача звернувся до суду із вказаним позовом, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса, р.№26805 від 22.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 26 047,97 гривень.

За змістом позову, за допомогою за стосунку «Дія» позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 на підставі постанови від 14.02.2022 щодо виконання оскаржуваного виконавчого напису, в межах якого він є боржником.

Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса, р.№26805 від 22.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 26 047,97 гривень незаконним, адже ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним у виконавчому напису кредитним договором виконано в повному обсязі, заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та АТ КБ «Приватбанк» він не має. Наголошує сторона позивача й на спливі позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з цим, Оріхівським районним судом Запорізької області у справі №323/2871/16-ц 07.06.2017 ухвалено рішення про стягнення заборгованості з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк». За змістом позовної заяви наголошено, що приватний нотаріус перед вчиненням напису не перевірила безспірність вимог стягувача та не дотрималась встановленої процедури вчинення виконавчого напису; виконавчий напис вчинений за відсутності необхідного пакету документів, зокрема, на підтвердження безспірності заборгованості та направлення боржнику повідомлення про наявну заборгованість, відступлення права вимоги між стягувачами.

На підставі наведеного та із посиланням на положення ст.15-16 ЦК України, ст. 18, 87-89 ЗУ «Про нотаріат» позивач просить задовольнити позов.

За приписами ст.133, 137 ЦПК України та відповідно до договору про надання правової допомоги, укладеного 22.08.2023 між позивачем та адвокатом Лобаченком О.В. сторона позивача просить стягнути на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 гривень.

Ухвалою судді від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до провадження судді. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою суду від 28.08.2023 постановлено задовольнити заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лобаченка О.В. про забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2, що здійснюється старшим державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Синчило О.В., з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, р. №26805 від 22.12.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у сумі 26 047,97 гривень, до завершення розгляду даної цивільної справи судом та набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 10.10.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано Київський державний нотаріальний архів (адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 76 Г, е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2) надати до суду належним чином засвідчені копії документів, на підставі, яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, р.№26805 від 22.12.2021 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором SAMDN від 18.12.2012, який укладено між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами».

Цією ж ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача про призначення врегулювання спору за участі судді відмовлено.

За повідомленням завідувача Київського державного нотаріального архіву Л.Гуль, вх.№ від 14.11.2023, станом на 03.11.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. передала до нотаріального архіву документи нотаріального діловодства на державне відповідальне зберігання з 2001 по 2017 роки.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, відповідно до клопотання, вх.№ від 10.10.2023 адвокат Лобаченко О.В. просить розглядати справу без участі сторони позивача та задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сторона відповідача повідомлялась належним чином, за адресою місцезнаходження юридичної особи, що підтверджено матеріалами справи.

Треті особи не скористались своїм правом на подання пояснень, поважних причин неподання суду не повідомлено. Крім того, треті особи та їх представники про причини неявки до суду не повідомили, неодноразово повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання.

Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи не подано. Інших процесуальних дій під час розгляду справи судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено.

19.09.2023 керівник ТОВ «Фінансова компанія управління активами» С.К. Велікданов (повноваження директора відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджено) звернувся із клопотання про врегулювання спору за участі судді, у задоволенні якого судом відмовлено (ухвала від 10.10.2023). Крім того, засобами електронного листування за вх.№ від 19.09.2023 подано заяву про визнання позовних вимог.

З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Основними доводами клопотання є неспіврозмірність складності справи, обсяге наданої правової допомоги та суми витрат на правову допомогу, що сплачена позивачем у даній справі за професійні (правничі) послуги адвоката Лобаченка О.В. Сторона відповідача вважає достатнім стягнення суми витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України.

Оскільки сторони висловили свою думку з приводу заявлених вимог, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

За змістом ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Так із врахуванням визнання позову стороною відповідача, а також дослідивши позовну заяви та наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі й у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Cудом встановлено, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим №26805, щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 відступлено право вимоги за кредитним договором SAMDN5215 від 18.12.2012, укладеного між позивачем та АТ КБ «Приватбанк».

Так, у виконавчому написі приватний нотаріус зазначає, що пропонує задовольнити вимоги відповідача та стягнути з ОСОБА_1 за період з 25.10.2021 по 22.12.2021 15 464,51 гривні в рахунок заборгованості за тілом кредиту, 10 533,46 гривні в рахунок заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам, 50,00 гривень - плату за вчинення виконавчого напису, тобто, всього - 26 047,97 гривень. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і має бути пред?явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня вчинення.

Судом також встановлено, що старшим державним виконавцем Оріхівського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро) Синчило О.В. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2, про що свідчить відповідна постанова, засвідчена копія якої наявна у матеріалах справи. Докази надіслання боржнику копії постанови суду не подано.

За матеріалами справи та даними Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/67062558) рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.06.2017, яке набрало законної сили 20.06.2017 у цивільній справі №323/2871/16-ц, пр.2/323/25/17 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 18.08.2005 станом на 31.07.2016 в розмірі 30829,34 грн., в тому числі 15464,51 грн. основної суми кредиту, 12570,58 грн. процентів за користування кредитом, 850,00 грн. комісії та 2044,25 грн. штрафу за неналежне виконання договірних зобов`язань. Таким чином, предмет спору у даній справі не співвідноситься із предметом цивільної справи №323/2871/16-ц, пр.2/323/25/17, що спростовує в цій частині твердження сторони позивача. За змістом мотивувальної частини зазначеного рішення суду 18.08.2005 року відповідач подав позивачу власноруч підписану Заяву позичальника за запропонованою позивачем стандартною формою, в якій висловив бажання на видачу йому кредиту у розмірі 2575,00 грн. та своїм підписом підтвердив свою згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами та погодився їх виконувати. У той же день заява відповідача була прийнята представником позивача, про що є відповідний запис у заяві. На підставі цієї заяви відповідачу була видана кредитна картка за № 5457…0126 з кінцевим терміном дії до серпня 2011 року включно. Таким чином, між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.6, 626-629, 634, 638-642, 1054-1057 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, умови якого визначені Умовами та Правилами, внаслідок чого між сторонами виникли, в тому числі, кредитні зобов`язання (надалі - Договір). Так, згідно наданих позивачем відомостей, після спливу строку дії першої кредитної картки відповідачу були видані інші - № 4149…3427 від 18.12.2012 року з терміном дії до серпня 2016 року включно, а також № 4149…1535 з терміном дії до листопада 2016 року включно. Останній платіж за даними кредитними відносинами відповідач здійснив 24.11.2014 року на суму 800,00 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку. З урахуванням умов Договору щодо порядку погашення боргових зобов`язань, нарахування та оплати процентів і комісії, та відповідно до розрахунку, що наданий позивачем і відповідачем не спростований, станом на 31.07.2016 р. у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 30829,34 грн., в тому числі: 15464,51 грн. - заборгованість за кредитом; 12570,58 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 5000,00 грн. - заборгованість зі штрафу (фіксована частина); 1444,25 грн. - заборгованість зі штрафу (процентна складова).

Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відноситься до нотаріальних дій (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Ст.88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису (22.12.2021), визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з пп.2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

П.2 Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати не чинною Постанову КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Ухвалою від 06.03.2017 у справі №826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання.

Суд враховує, що касаційний розгляд справи закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 відновлена.

Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 №23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 №92.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Таким чином, до обов`язків нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про нотаріат" нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018) зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.

З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувалась ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. На час розгляду справи Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" виключено з Переліку на підставі Постанови КМ №480 від 19.04.2022, але в часі виключення відбулось пізніше дати вчинення виконавчого напису.

Проте, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного у даній справі виконавчого напису застосувала не чинну на момент здійснення нотаріальної дії норму Переліку, вказаного вище, яка скасована у судовому порядку.

Крім того, безспірність заборгованості, як необхідна умова вчинення виконавчого напису нотаріуса згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» з тексту виконавчого напису не вбачається, оскільки вказані у написі реквізити кредитного договору та договору про відступлення прав вимоги (договору факторингу) на користь відповідача, вочевидь, не є доказами на підтвердження такої безспірності та, тим більше, строку її виникнення та наявних складових.

При цьому, підставами оскарження виконавчих написів, на переконання суду, може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника або окремих складових заборгованості.

Судзауважує, що повідомлення новим кредитором (відповідачем) на ім`я позивача про відступлення права вимоги в порушення ч.2 ст.517 ЦК України, як і дійсність розрахунку заборгованості, періоди нарахування складових заборгованості матеріалами справи не підтверджено.

Відповідно, позивач не мав змоги відповідно до ст.518 ЦК України висловити заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язанні до вчинення нотаріальної дії.

При цьому, відповідачем доказів протилежного в порушення свого обов`язку доказування на виконання ч.1 ст.81 ЦПК України не надано. Відповідач визнав позовні вимоги, додаткових пояснень щодо обґрунтування позовної заяви не наводив.

Суд наголошує, що зі змісту виконавчого напису не вбачається повного переліку документів, наданих стягувачем приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що заборгованість позивача не є безспірною.

На підставі наведеного суд приходить до переконання про вчинення виконавчого напису здійснено із порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки за обставин, встановлених судом, правові підстави для його вчинення нотаріусом були відсутні, тому суд визнає оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Суд наголошує, що за своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд також враховує правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14, пр.№61-360св18, від 09.02.2022 у справі №547/210/20, пр.№61-16834св21, від 15.02.2023 у справі № 947/10174/21, пр.№ 61-11444св22, від 13.07.2022 у справі №761/825/20, пр.№61-12951св21, від 02.11.2022 у справі №758/14101/16-ц, пр.№61-17550св21, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, пр.№14-557цс19, від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, пр.№14-84цс19.

За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Проте, позивач був звільнений від сплати судового збору, що підтверджено матеріалами справи відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (як учасника бойових дій).

За приписами ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведені процесуальні норми та обставини справи, стадію, на якій відповідач повідомив про визнання позовних вимог, вжиття заходів забезпечення позову на підставі клопотання сторони позивача, суд дійшов висновку про необхідність стягнення в дохід держави 50% судового збору, що підлягав сплаті стороною позивача за звернення до суду із позовною заявою (із пред`явленням позовної вимоги немайнового характеру), а також 50% судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову. Так, за розгляд немайнової вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягав стягненню судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, за подання заяви про забезпечення позову - 536,80 гривень, тобто, у загальній сумі 1 610,40 гривень. Відповідно, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає сума судового збору, що дорівнює 805,20 гривень.

Стосовно клопотання сторони позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, до суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 22.08.2023, копію договору про надання правової допомоги від 22.08.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Лобаченком О.В. Порядок оплати послуг та перелік повноважень, делегованих клієнтом адвокату, визначені у п.1.2 та п.2.2.4 договору. Згідно з актом приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 22.08.2023, вартість послуг за опрацювання матеріалів, виготовлення витягів з документів з матеріалів виконавчого провадження, надання консультацій відносно спірних правовідносин, узгодження способу юридичного захисту, складання та відправлення позовної заяви дорівнює 6 000 гривень, підготовка до участі у судових засіданнях та участь у них - 4 000,00 гривень. До акта додається квитанція (у копії) №07 від 22.08.2023 до прибуткового касового ордеру від 22.08.2023 про прийняття від ОСОБА_1 10 000,00 гривень за надання правової допомоги на підставі договору. Вказані докази досліджені судом під час розгляду справи.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Тому, враховуючи вимоги ч.4 ст.138 ЦПК України, загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, наявні з цього приводу заперечення, висловлені з боку відповідача, доведений перелік наданих послуг з боку адвоката клієнтові для захисту інтересів у даній справі, суд дійшов висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 4 000,00 гривень, відмовивши у стягненні іншої частини витрат.

Керуючись ст. 12-13, 19, 49, 76-82, 89, 95, 128, 133, 137-138, 141-142, 178, 206, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити.

Визнати виконавчий напис, р.№26805, вчинений 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївноющодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №SAMDN5215 від 18.12.2012, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» у сумі 26 047,97 гривень, - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» судовий збір у сумі 805,20 гривень (вісімсот п`ять гривень 20 копійок) в дохід держави.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 гривень (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Реквізити учасників справи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , адреса місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9-А, офіс 203.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, остання відома адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса місцезнаходження: Запорізька область, Пологівський район, м. Оріхів, вул. Запорізька, буд. 59, адреса для листування: м. Запоріжжя, вул. Зестафонська, буд.18.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 24.11.2023.

Суддя Л. А. Вайнраух