КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/2320/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15297/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Галаган В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути на його користь з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно списані кошти в розмірі 10 185,22 грн. та судові витрати (а.с. 1-6).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що протягом 2018-2020 років з рахунку позивача здійснювалось списання коштів «за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%». Вказував, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року у справі № 755/3243/21 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 26 514,72 грн., які було погашено відповідачем в межах виконавчого провадження. Проте, з травня 2022 року відповідач АТ КБ «ПриватБанк» продовжив неправомірно списувати кошти з рахунку позивача, а саме здійснював списання відсотків за використання кредитного ліміту, та станом на 01 лютого 2023 року з позивача безпідставно стягнуто грошові кошти в сумі 10 185,22 грн. Однак, позивач зазначав, що ним не укладалось з відповідачем жодних кредитних договорів та договорів про встановлення кредитного ліміту, що свідчить про безпідставне списання коштів з його рахунку (а.с. 1-6).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів - задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані грошові кошти в сумі 10 185,22 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (а.с. 74-80).

Не погодившись із рішенням районного суду, 12 вересня 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Істамова І.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 83-87).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Вказувала, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не дослідив матеріали справи належним чином. Також, судом не було встановлено, у чому саме полягає вина чи неправомірні дії банку.

Апелянт вважає, що роздруківка виписки з веб-сайту «Приват24» від 14 лютого 2023 року про списання коштів, яку надав до суду позивач, не є належним доказом здійснення транзакцій зі списання коштів по рахунку позивача. Вказувала, що зазначена роздруківка не містить номеру рахунку, по якому були здійснені відповідні транзакції, а також не містить жодних реквізитів, відповідно до яких можна встановити, що наведені транзакції були здійснені по рахункам ОСОБА_2 .

Крім того, вважає помилковими посилання позивача на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року по справі № 755/3243/21, як на підставу звільнення від доказування в даній справі та задоволення його вимог, оскільки предметом розгляду вищезазначеної справи були правовідносини, що виникли і діяли в період з 2018 по 2020 рік. Вказане рішення не може слугувати доказом незаконного списання грошових коштів, які належать позивачу, у період з 01 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року.

Разом з тим, апелянт зазначала, що 03 липня 2014 року між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг від 03 липня 2014 року. В подальшому, 15 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій були зазначені всі умови кредитування, які діяли станом на 15 лютого 2022 року. Таким чином, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 03 липня 2014 року, заяви про приєднання Умов і Правил надання банківських послуг від 15 лютого 2022 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів. З огляду на викладене, вважає, що посилання позивача на те, що він не укладав з відповідачем жодних договорів, а також не погоджував з ним жодних умов кредитування не відповідає дійсності.

Окрім того, вважає помилковим посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, оскільки в матеріалах справи міститься заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 15 лютого 2022 року, яка підтверджує конкретні запропоновані позивачу умови кредитування, визначає процентну ставку, а також можливість надання пільгового періоду (а.с. 83-87).

11 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому останній просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін (а.с. 105-107).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені статтею 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1069 ЦК України передбачено якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що жодних кредитних договорів чи договорів про встановлення кредитного ліміту з АТ КБ «ПриватБанк» ним не укладалось.

Позивач посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року у справі № 755/3243/21 стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з карткового рахунку грошові кошти у розмірі 26 514 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 72 коп. (а.с. 7-11).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що в період з 01 лютого 2018 року по 01 серпня 2020 року відповідачем було списано відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 % на загальну суму 26 514,72 грн. з картки/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого на ім`я позивача. Надані відповідачем документи не містять доказів укладення між сторонами будь-якого кредитного договору, який містить ціну договору, яка встановлена у формі плати за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5% (а.с. 7-11).

Постановою державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 липня 2022 року в межах ВП № 68561865 виконано виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року № 755/3243/21 та закрито виконавче провадження. (а.с. 14-15).

У справі, яка переглядається, позивач просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 10 185,22 грн., які були безпідставно списані з його банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» у період з травня 2022 року по лютий 2023 року.

Всилу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження своїх вимог позивач надав до суду скріншот з кабінету веб-сайту «Приват24» за період з 01 травня 2022 року по 01 лютого 2023 року, згідно якого з карткового рахунку здійснено списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 10 185,22 грн. (а.с. 16-17).

Проте, наданий скріншот з кабінету веб-сайту «Приват24» не є належним доказом списання грошових коштів саме з банківського рахунку позивача, адже він не містить жодних даних, реквізитів чи номеру рахунку, по яким можливо було б встановити, що списання коштів здійснювалось саме по банківському рахунку ОСОБА_1 .

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року по справі № 755/32453/21, як на підставу звільнення від доказування в даній справі та задоволення його позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погодилась з доводами позивача, що обставини, встановлені в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року по справі № 755/32453/21, не доказуються при розгляді цієї справи, оскільки предметом розгляду в вищезазначеній справі було списання коштів з банківського рахунку за період з 2018 року по 2020 рік, а в даній справі предметом розгляду є списання коштів з банківського рахунку за період з травня 2022 року по лютий 2023 року. Крім того, позивачем не надано доказів з якого саме рахунку у нього було здійснено списання коштів за користування кредитним лімітом. Тобто, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року по справі № 755/32453/21 не може бути доказом безпідставного списання коштів з банківського рахунку позивача за період з травня 2022 року по лютий 2023 року у цій справі.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно списаних грошових коштів на загальну суму 10 185,22 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів задоволенню не підлягають, а відтак, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апелянтом було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 90), а сторона позивача звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то вказана сума судового збору підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова