РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 564/255/20

Провадження № 22-ц/4815/667/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Майданіка В. В., Хилевича С. В.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Остапенка Володимира Сергійовича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2023 року у складі судді Грипіч Л. А., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 09 годині 28 хвилин, повний текст рішення складено 13 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та поділ спільного майна. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що будучи вдівцем з 2002 року, у липні 2008 року познайомився з ОСОБА_2 , яка була розлучена, та орієнтовно з листопада 2008 року вони стали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут. Відповідачка наполягла на проживанні у її будинку, а тому він переїхав у будинок у АДРЕСА_1 , куди його за згоди відповідача було зареєстровано з 05.11.2008 року. Вказував, що зазначений будинок поділений на дві частини, 1/2 якого належить відповідачці на праві спільної часткової власності, а інша 1/2 частина належить двом дочкам відповідача. Спочатку сторони проживали в будинку удвох, а згодом також її дочка ОСОБА_3 з сім`єю. Зазначав, що відповідачка відмовлялась реєструвати шлюб між ними, хоча він неодноразово пропонував. Однією з умов відповідача було те, що проживаючи з нею, усі доходи позивач повинен був спрямовувати вже на утримання новоутвореної сім`ї, оскільки від першого шлюбу у позивача було троє дітей та враховуючи, що його діти були дорослі і не залежали від нього матеріально, він погодився на такі умови. Вказує, що їхній сімейний бюджет складався із заробітної плати, з пенсійних виплат, які отримував він та відповідачка. Також сторони займались роздрібною торгівлею з лотків на ринках, що також приносило дохід. Відповідач придбавала товар, на що він також надавав кошти, а також автомобілем перевозив товар на ринки, а у 2013-2015 роках сторони разом їздили на закупку товарів в Польщу, а закуплений товар реалізовували на ринках. Сторони також разом приймали участь в утриманні будинку: сплачували комунальні послуги у рівних долях, придбавали продукти харчування, оплачували побутові потреби, купували побутову техніку. У період спільного проживання домоволодіння істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат: у будинку добудували окремий вхід, веранду, встановлено водостічні труби, відремонтовано дах, придбано матеріали для влаштування каналізаційних стоків дощової води, змонтовано каналізацію, водопровід та підключено його до комунальної водопровідної мережі; переобладнано старий сарай в гараж, де зберігався автомобіль, придбаний позивачем у 2009 році. У 2018 році придбано автомобіль марки «Fiat Doblo», 2012 року випуску. д.н.з. НОМЕР_1 . За спільні кошти був побудований новий гараж, для якого позивач купував цемент для фундаменту, самостійно зводив фундамент, придбав електрообладнання, яке самостійно встановлював та підключав, придбав металеві конструкції для воріт, привіз власний запас балок, дошки та фанеру, які придбав у попередні періоди до знайомства з відповідачкою, разом з найманим робітником мурував стіни, допомагав йому. Також брав участь у будівництві паркану з блоків, купував та привозив цемент, підсобляв найманому робітнику мурувати паркан. За спільні кошти проводились поточні ремонти будинковолодіння. У зв`язку з істотним збільшенням вартості домоволодіння вважає, що воно є об`єктом права спільної сумісної власності і позивач має право на 1/2 частину будинковолодіння, яке належить ОСОБА_2 .

Вказує, що за його кошти купували побутову техніку, а саме пральну машину, плазмовий телевізор.

Також вказує, що допомагав дочкам дружини: з відповідачем їздили з передачами до них під час навчання, згодом допомагав по будівництву.

У жовтні 2009 року позивач придбав автомобіль марки RENAULT, модель 19, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 для виїздів на ринки області та зайняття торгівлею. Автомобіль оформив на своє ім`я. Автомобіль був придбаний за власні кошти, які отримав від реалізації гаража y 2005 році та земельної ділянки у 2009 році, які були придбані до спільного проживання з відповідачем.

Пізніше, в листопаді 2012 року, вказаний автомобіль позивач продав по дорученню та придбав інший автомобіль марки FIAT DOBLO CARGO д.н.з. НОМЕР_3 року випуску, яким користувався до листопада 2018 року. У листопаді 2018 року продав зазначений автомобіль. За кошти, отримані від його продажу придбав автомобіль марки FIAT DOBLO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 .

Вказує, що оскільки у день його придбання він займався технічним станом автомобіля, то дружина оформила автомобіль на своє ім`я, скориставшись послугами колишнього власника при постановці його на облік. На цю обставину позивач відразу не звернув увагу, оскільки сторони прожили разом 12 років і позивач довіряв відповідачу.

Вказує, що відповідач обіцяла згодом дооформити на позивача право користування автомобілем. Кошти на оформлення автомобіля також надав позивач.

Пізніше стосунки з відповідачкою зіпсувались, між ними виникали конфлікти, у яких ініціатором була дружина, яка увесь час висловлювала невдоволення позивачем. Окрім того, в ці конфлікти вступала дочка відповідача, яка неодноразово їх і провокувала. Відповідач неодноразово телефонувала до дочки позивача і вимагала забрати позивача. Вказує, що відповідач з дочкою намагались створити позивачу нестерпні умови, щоб вигнати його з дому.

Вказує, що на початку грудня 2019 року відповідач викликала поліцію, звинувачуючи позивача у крадіжці її паспорту, після чого вигнала позивача з будинку і на даний час останній не може зайти в дім, у якому прожив 12 років, який доглядав як свій. Вказує, що відповідач змінила замки, не відповідає на телефонні дзвінки і після того, як вигнала його з дому, не віддає йому автомобіль, уникає спілкування з ним.

Вважає, що добровільно погодившись проживати з позивачем однією сім`єю, відповідач отримала не лише права, а й взаємні обов`язки щодо нього і повинна була надати йому можливість та час облаштуватись в іншому житлі та компенсувати йому затрати, понесені на будівництво та добудови у її домоволодінні.

Вказує, що упродовж 12 років позивач фізично та матеріально проводив благоустрій, ремонти та добудови до будинку, усі заощадження витрачав на утримання сім`ї, а тому вважає, що об`єктами спільної сумісної власності сторін є 1/2 частина будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , автомобіль марки FIAT DOBLO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , побутова техніка, а саме пральна машина (орієнтовна марка Bоsh), плазмовий телевізор.

Зазначає, що автомобіль надавав позивачу, як водію, дохід за перевезення товарів на ринок. Відповідач не має посвідчення водія та не керувала транспортним засобом. Автомобіль був засобом здійснення позивачем професійної діяльності, а тому вважає за доцільне та справедливе автомобіль присудити позивачу, оскільки він є неподільною річчю.

З урахуванням уточнення позовних вимог просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2007 року по 16 грудня 2019 року, а також визнати автомобіль марки «Fiat Doblo», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі МВС за ОСОБА_2 , 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , пральну машину, плазмовий телевізор об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поділити спільне майно, виділивши ОСОБА_1 автомобіль марки «Fiat Doblo», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , як 1/2 частку у спільній сумісній власності, припинивши право власності ОСОБА_2 на автомобіль.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2023 року вказаний позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2008 року по грудень 2019 року. Визнано автомобіль марки «Fiat Doblo», 2012 року випуску, д.н.з НОМЕР_5 VIN НОМЕР_6 , зареєстрований в Єдиному державному реєстрі МВС за ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля марки FIAT DOBLO, 2012 року випуску, д.н.з НОМЕР_5 VIN НОМЕР_6 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн 80 коп..

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 адвокат Остапенко Володимир Сергійович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує факт проживання сторін як подружжя в період з листопада 2008 року до грудня 2019 року, а також те, що в судовому засіданні такий факт спільного проживання упродовж 12 років був визнаний його довірителькою. Додає, що ні у вступному слові, ні під час допиту в якості свідка ОСОБА_2 не підтвердила факт спільного проживання протягом 12 років разом з позивачем. зазначає, що позивач допомагав відповідачці у здійсненні підприємницької діяльності в частині підвезення товарів, однак йому не було відомо про її доходи і ці доходи ніколи не були їх спільним бюджетом, так само, як і не було спільного бізнесу. В частині вимог про визнання спільною власністю транспортного засобу доводить, що він був куплений його довірителькою за її власні кошти, право власності на нього оформлене у встановленому законом порядку на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджено належними документальними доказами. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Артерчук Лілія Володимирівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.02.1996 державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Іншу 1/2 частину вказаного будинковолодіння 22.11.1996 ОСОБА_6 подарував неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , від імені яких діяла як законний представник ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області та зареєстрованому в реєстрі за №1-2272, а 24.04.1997 Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації видано на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 реєстраційне посвідчення на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що 15.04.1997 Березнівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , актовий запис про розірвання шлюбу №39 від 05.08.1994, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 залишила прізвище ОСОБА_9 .

28.10.2008 ОСОБА_2 здійснено одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, що вбачається із запису №9 у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_7 , а також 28.10.2008 ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію серії В03 №295488, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 0003009.

Також у 2008 році на ім`я ОСОБА_5 , тобто на попереднє прізвище позивача, ВАТ «Рівнегаз» Костопільське УЕГГ було видано робочий проект газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 та будівельний паспорт № НОМЕР_8 внутрішньобудинкового газообладнання, а 03.12.2008 складено акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання.

08.10.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (прізвище після одруження ОСОБА_11 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_9 , актовий запис про шлюб №229.

Як вбачається із паспорта громадянина України серії НОМЕР_10 , виданого ОСОБА_1 05.03.1997 року, він з 05.11.2008 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Факт реєстрації позивача в будинку за адресою АДРЕСА_1 також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Костопільське будинкоуправління» №6018 від 17.12.2019.

Після реєстрації у вказаному будинку, за ОСОБА_1 11.10.2009 року зареєстровано транспортний засіб марки Renault моделі 19, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном НОМЕР_11 , виданим 14.01.2010 Костопільським ВРЕР УДАІ УМВС України в Рівненській області, а 12.11.2012 ОСОБА_1 передав вказаний автомобіль для ОСОБА_12 , з правом представляти інтереси ОСОБА_1 у всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від підпорядкування та форми власності з питань, пов`язаних з відчуженням (продажем, обміном, передачею в оренду (найм), а також правом керування, зняття з обліку в органах МРЕВ, що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області, зареєстрованою в реєстрі за №3099.

05.07.2011 року Костопільською міською радою на ім`я ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0921 за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

30.09.2011 року Комунальним підприємством «Костопільводоканал» видано на ім`я ОСОБА_3 технічні умови №20 на підключення добудови до житлового будинку по АДРЕСА_2 до міської комунальної водопровідної мережі.

05.04.2012 ОСОБА_2 як співвласник житлового будинку по АДРЕСА_1 , надала ОСОБА_3 письмову згоду на проведення добудови до власної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою-згодою, посвідченою приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області та зареєстрованою в реєстрі за №893, після чого ОСОБА_3 подала до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області повідомлення РВ 0 про початок виконання будівельних робіт згідно робочого проекту на добудову до власної частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , а 24.04.2012 року отримала виданий відділом архітектури і містобудування Костопільської районної державної адміністрації будівельний паспорт на добудову до власної частини житлового будинку в АДРЕСА_1 .

В подальшому до будинковолодіння по АДРЕСА_1 проведено добудову, що вбачається із поповерхового плану на будинковолодіння, який виготовлений станом 22.06.2015 та який міститься у наданій КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційній справі №4709 на будинок в АДРЕСА_1 .

12.05.2016 року Рівненською обласною дирекцією ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на ім`я позивача ОСОБА_1 видано поліс №АІ/9741135 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «Fiat Doblo Cargo», д.н.з. НОМЕР_12 , а 09.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп», як суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу та ОСОБА_13 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно якого ОСОБА_13 купив за 10 000,00 грн транспортний засіб «Fiat Doblo Cargo», д.н.з. НОМЕР_12 .

Судом також встановлено, що 14.11.2018 на ім`я ОСОБА_2 придбано автомобіль марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_5 за ціною 10 000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 6726/18/023668 та отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 , а 16.11.2018 Рівненською обласною дирекцією ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на ім`я ОСОБА_1 видано поліс №АМ/5050809 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_5 .

У червні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали бруківку на суму 6630 грн. та 15000 грн., що підтверджується накладними №2 та №1 від 25.06.2019 року.

Листом від 27.01.2020 №618/212/03-2020 ОСОБА_1 повідомлено, що працівниками Костопільського відділу поліції ГУНП в Рівненській області проведено перевірку відомостей за заявою ОСОБА_3 щодо зникнення паспорта її матері ОСОБА_2 . По приїзду на місце виклику словесний конфлікт було вичерпано, учасникам було роз`яснено, що між ним виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються у судовому порядку.

Листом від 28.01.2020 №678/212/02 ОСОБА_1 повідомлено, що працівниками Костопільського відділу поліції ГУНП в Рівненській області проведено перевірку відомостей за його заявою щодо неповернення коштів ОСОБА_2 та роз`яснено, що договір позики, його форма, відповідальність за невиконання обов`язків позичальником регулюються Цивільним кодексом України, а тому даний спір може бути врегульований за домовленістю сторін або за рішенням суду.

Листом від 13.02.2020 №1008/212/04-2020 ОСОБА_1 повідомлено, що працівниками Костопільського відділу поліції ГУНП в Рівненській області проведено перевірку відомостей за його заявою щодо вчинення в АДРЕСА_1 співмешканкою домашнього насильства, перешкоджання потраплянню його додому та роз`яснено, що між ним та співмешканкою ОСОБА_2 на сімейно побутовому ґрунті виник конфлікт, через поділ спільно нажитого майна та рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив встановити факт проживання із відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 листопада 2007 року по 16 грудня 2019 року та визнати набуте в цей період майно спільною сумісною власністю, в рахунок частини в якому виділити йому автомобіль марки «Fiat Doblo», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , як 1/2 частку у спільній сумісній власності, припинивши право власності ОСОБА_2 на автомобіль.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом на підставі належних доказів, зокрема, документальних, а також показань свідків, встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , з листопада 2008 року по грудень 2019 року проживали спільно, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 , мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, сторони також спільно вели господарство за вказаною адресою, свідчить про наявність у них сім`ї в розумінні ст. 3 СК України.

В апеляційній скарзі сторона відповідача заперечує факт проживання сторін у фактичних подружніх стосунках впродовж дванадцяти років та спростовує висновок суду про те, що відповідачка ОСОБА_2 під час допиту в якості свідка визнала ці обставини.

Так, з довідки Комунального підприємства «Костопільське будинкоуправління» №6018 від 17.12.2019 та паспорта громадянина України серії НОМЕР_10 виданого ОСОБА_1 05.03.1997 вбачається, позивач зареєстрований в будинку за адресою АДРЕСА_1 з 05 листопада 2008 року.

На підтвердження своїх вимог щодо проживання сторін однією сім`єю позивачем було надано фотокартки про спільний відпочинок, святкування разом із близькими родичами , відвідання гостей, проведення сімейних свят.

Із особової справи отримувача житлової субсидії ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , №5106 за період 2016-2019 роки вбачається, що в розділі про доходи членів домогосподарства зазначені також доходи (пенсія) позивача ОСОБА_1 .. Крім того, в наявних в особовій справі довідках про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, Деклараціях про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії зазначений позивач ОСОБА_1 , як чоловік, що вказує на наявність сімейного бюджету сторін

Крім того, факт спільного проживання сторін та ведення господарства підтверджуються показаннями свідків, а саме: ОСОБА_6 , попереднього чоловіка відповідачки, який засвідчив, що сторони почали проживати разом орієнтовно з 2008 року; ОСОБА_14 , дочки позивача, яка вказала, що сторони почали проживати разом орієнтовно з 2007-2008 року; ОСОБА_15 , сина позивача, який повідомив, що сторони познайомились у 2006-2007 році, а з 2008 року почали проживати разом як сім`я; ОСОБА_3 , дочки відповідачки, яка пояснила, що сторони проживали разом орієнтовно з 2008-3009 року по 2015 рік.

В частині несення витрат по утриманню спільного майна, ведення спільного господарства свідки показали, що ОСОБА_1 у вказаний період поводився у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , як господар, здійснюючи поточні ремонти будинку та техніки, прибудови, перебудову гаража (свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які не є родичами сторін).

Ведення спільного господарства за рахунок коштів відповідачки, про що нею вказується в апеляційній скарзі, не підтверджено належними і достовірними доказами, а покликання на відсутність у позивача доходів і як наслідок неможливість брати участь у спільних витратах та веденні спільного господарства не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.60 СК України висновок про належність набутого за час спільного проживання майна на праві спільної сумісної власності може бути зроблений незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того позивач є пенсіонером і отримує пенсію, що підтверджено відповідними доказами.

Покликання апеляційної скарги на те, що позивач лише надавав відповідачці як підприємцю послуги із перевезення товарів на ринки та назад, а вона оплачувала надання цих послуг, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки належних, достатніх і достовірних доказів, зокрема, відповідного договору, суду не надано, і про наявність такої письмової угоди не заявлено.

Доводи апеляційної скарги про придбання спірного автомобіля не за спільні кошти сторін, а за особисті кошти відповідачки, апеляційним судом відхиляються. Так, свідок ОСОБА_15 показав, що перед купівлею у 2018 році автомобіля Fiat Doblo батько продав належні йому дачу, автомобіль Renault, потім продав старий автомобіль Fiat Doblo Cargo; свідок ОСОБА_21 показала, що сторони купили з спільні кошти автомобіль, попередньо продавши належний позивачу автомобіль.

Судом встановлено, що позивачем було продано два автомобілі, а саме; в листопаді 2012 року автомобіль Renault модель 19, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 та в листопаді 2018 року автомобіль Fiat Doblo Cargo, д.н.з. НОМЕР_12 . 14 листопада 2018 року на ім`я ОСОБА_2 придбано автомобіль марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_5 , у звязку із придбанням якого проводились роботи по перебудуванню гаража за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, суд бере до уваги, що відповідачка не має посвідчення на право керування транспортним засобом, а поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів щодо вказаного автомобіля оформлено на позивача.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що придбаний за час спільного проживання сторін автомобіль марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_5 , відповідно до ст.74 СК України належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Остапенка Володимира Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2023 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: В. В. Майданік

С. В. Хилевич