Справа № 464/1465/23
пр.№ 2/464/792/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання - Шманько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 90 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 18.11.2022 між ним на відповідачем укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 90 000 грн., які зобов`язався повернути до 01.03.2023. Проте, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав та не повернув суму позики, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, відповідно до якої просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, від останньої до суду надійшла заява, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, просив суд розгляд справи здійснювати за його та представника відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.11.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 90 000 грн., які зобов`язалась повернути до 01.03.2023.

Факт передачі позикодавцем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 коштів підтверджується його особистим підписом у розписці від 18.11.2022.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором

Враховуючи те, що доказів повернення суми позики відповідачем не надано, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 90 000 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073,60 грн., останньому необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на його користь.

Керуючись статями 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 2, 81, 89, 142, 247, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 18.11.2022 у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.