Справа № 761/1676/22
Провадження № 2/761/1612/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 листопада 2023 рокуШевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.,

при секретарі: Панчоха Д.А.,

за участі:

представника позивача: Кирей О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (далі - Спадкодавець). Після смерті Спадкодавця ОСОБА_2 , право на спадкування отримав його молодший брат ОСОБА_3 , який відносився до спадкоємців 2-ї черги. Проте, спадкоємець другої черги - ОСОБА_4 помер до прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не отримав свідоцтво про прийняття спадщини, у зв`язку з чим право на отримання спадщини перейшло до двоюрідного дядька ОСОБА_1 .

Позивач є спадкоємцем по закону п`ятої черги, інших спадкоємців немає. В шестимісячний строк позивач звернувся до державного нотаріуса Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори. Однак, позивач отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неподанням необхідних для вчинення такої нотаріальної дії документів. Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, оскільки відмова нотаріуса перешкоджає позивачу вирішити питання щодо оформлення спадкових прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Почато підготовче провадження з моменту відкриття провадження по справі.

Ухвалою суду від 06.10.2022 клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано від Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори (м. Київ, Харківське Шосе, буд.172) належним чином завірену копію спадкової справи № 527/2016, відкритої після смерті ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Ухвалою суду від 01.02.2023 закрито підготовче провадження за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно. Призначено справу до судового розгляду по суті.

27.10.2023 від Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 19/2017.

Від відповідача відзив не надходив.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних в справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.05.2016 p., серія НОМЕР_1 .

Після смерті Спадкодавця ОСОБА_2 , право на спадкування отримав його молодший брат ОСОБА_3 , який відносився до спадкоємців 2-ї черги.

ОСОБА_4 02.08.2016 року звернувся до Шістнадцятої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Вказана заява була прийнята Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою та з метою видачі свідоцтва про право на спадщину, державна нотаріальна контра здійснювала заходи щодо встановлення спадкового майна.

Після смерті ОСОБА_2 16-ю нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 527/2016 за заявою ОСОБА_5 .

Проте, спадкоємець другої черги - ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 ) до прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не отримав свідоцтво про прийняття спадщини, у зв`язку з чим право на отримання спадщини перейшло до двоюрідного дядька ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа № 19/17.

09.11.2016 року ОСОБА_1 вчасно подав заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , що підтверджується копією заяви від 08.11.2016 року.

Листом 16-ї нотаріальної Київської державної нотаріальної контори від 10.11.2016 року № 3441/02-14 ОСОБА_1 було роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину буде видане на ім`я рідного брата ОСОБА_5 та роз`яснено право на звернення до суду.

Ступінь родинного споріднення позивача ОСОБА_1 з померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_6 підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2021 року (справа № 755/12382/17), яким було встановлено родинний зв`язок позивача з померлими.

Наявність родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 від 08.07.2016 року та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № від 08.07.2016 року, відповідно до яких матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_1 є двоюрідним дядьком ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є ОСОБА_7 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження ОСОБА_5 від 08.07.2016 року та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № від 08.07.2016 року.

Матір`ю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису народження №8 від 22.06.2016 року. Тобто ОСОБА_8 є рідною бабусею ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Батько позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є рідним братом та сестрою. Зазначене підтверджується: копією посвідки про народження ОСОБА_9 № НОМЕР_3 , де зазначено батька ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , а мами - ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_9 (батько позивача ОСОБА_1 ) є рідним дядьком мами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , яка, в свою чергу, являється двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , таким чином, останній є двоюрідним дядьком ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що і встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2021 р.

Також, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2021 року, яке набуло законної сили 14.07.2021 р. (справа № 755/12382/17) позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно були задоволені та визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на усе спадкове майно. Цим же рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 є двоюріднім дядьком померлих та відноситься до п`ятої черги на спадкування. Інших спадкоємців немає.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час ознайомлення 17.09.2021 з матеріалами спадкової справи в 16-й нотаріальній конторі, позивачу стало відомо, що після смерті ОСОБА_2 крім іншого, залишилося інше спадкове майно, а саме:

1. грошові кошти, що знаходяться у відділенні № 881 АТ «УкрСиббанк» - рахунок НОМЕР_4 - 85 429,26 грн.

2. грошові кошти, що знаходяться в АТ «УкрСиббанк» - вкладний рахунок НОМЕР_5 - 80919,67 грн.

3. грошові кошти, що знаходяться в AT «Укргазбанк» - рахунок НОМЕР_6 - 190 000 грн.; рахунок НОМЕР_7 - 2804 грн.

4. грошові кошти, що знаходяться в AT «Альфа-банк» - банківський вклад - Договір ДФЛ-564941/106 від 21.09.2015 р. - 175 000 грн.

У зв`язку з чим, на адресу 16-ї Київської державної Нотаріальної контори було направлено заяву про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 . Проте, листом від 27.11.2021 року за вих. № 2993/01-16 державний нотаріус Трапезнікова З.О. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи те, що не надано рішення суду, яким встановлено факт родинних відносин.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, відповідно до відповіді АТ «УкрСиббанк» вих.№ 15/45463 від 15.08.2016 не підтверджено наявність рахунку НОМЕР_4 у розмірі 85 429,26 грн.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що грошові кошти входять до складу спадщини, а позивач - єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, а відтак, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та визнає за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: грошові кошти, що знаходяться в АТ «УкрСиббанк» - вкладний рахунок НОМЕР_5 у розмірі 80 919,67 грн.; грошові кошти, що знаходяться в АТ «Укргазбанк» - рахунок НОМЕР_6 у розмірі 190 000,00 грн.; рахунок НОМЕР_7 - 2 804,00 грн.; грошові кошти, що знаходяться в АТ «Альфа-банк» - банківський вклад - Договір ДФЛ-564941/106 від 21.09.2015 р. у розмірі 175 000,00 грн., в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 235, 263, 264, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст.316, 321,328, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1296, 1297,1298 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на наступне майно:

- грошові кошти, що знаходяться в АТ «УкрСиббанк» - вкладний рахунок НОМЕР_5 у розмірі 80 919,67 грн.;

- грошові кошти, що знаходяться в АТ «Укргазбанк» - рахунок НОМЕР_6 у розмірі 190 000,00 грн.; рахунок НОМЕР_7 - 2 804,00 грн.;

- грошові кошти, що знаходяться в АТ «Альфа-банк» - банківський вклад - Договір ДФЛ-564941/106 від 21.09.2015 р. у розмірі 175 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: