ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 357/1508/22

провадження № 61-8101св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2022 року у складі судді Бебешка М. М. та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Кирилюк Г. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення допуску до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 30 серпня 1991 року і на даний час вона працює в КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді лікаря з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги. Наказом директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О. М. № 12-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » її було відсторонено від роботи з 04 лютого 2022 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Вказувала, що на час відсторонення її від роботи календар профілактичних щеплень в Україні, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я (далі - МОЗ) України № 595 від 16 вересня 2011 року не передбачав щеплення від коронавірусної хвороби.

Вважала наказ від 01 лютого 2022 року про відсторонення її від роботи протиправним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що в національному законодавстві недостатньо чітко та непослідовно сформовані правові норми з приводу обов`язку вакцинації від COVID-19, так як існує перелік професій, працівники за якими підлягають обов`язковому щепленню від гострої респіраторної хвороби COVID-19, але накази про початок обов`язкової вакцинації та наказ про внесення змін до календаря щеплень в частині включення до числа обов`язкових щеплень гострої респіраторної хвороби COVID-19 фактично відсутні.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-К від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » ;

- зобов`язати директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» поновити її на роботі шляхом допуску її до роботи на посаді лікаря з медицини невідних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги;

- стягнути з КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 04 лютого 2022 року до часу фактичного виконання судового рішення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 01 лютого 2022 року № 12-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

Стягнуто з КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, обраховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з часу відсторонення від роботи - 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період часу з 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року звернуто до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » в частині відсторонення від роботи без збереження заробітної плати ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем не доведено правомірності відсторонення позивача від роботи, у тому числі наявності у даному конкретному випадку встановлених законодавством підстав для відсторонення, не доведено належними, допустимими доказами факту відмови чи ухилення її від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, а також не дотримано встановленого статтею 7, частиною другою статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», який має вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно-правові акти, порядку відсторонення позивача від роботи.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задоволено частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2022 року в частині задоволених позовних вимог змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2022 року в частині стягнення з КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з часу відсторонення від роботи - 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період часу з 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 23 569 грн, з вирахуванням з цієї суми обов`язкових податків та платежів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що посада, яку займає ОСОБА_1 , а саме - лікар з медицини невідкладних станів, підпадає під перелік професій, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Проте, КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» перед видачею оскаржуваного наказу не було документально зафіксовано факту проведення медичного огляду особи перед щепленням та(або) відмови чи ухилення позивача від його проходження і щеплення та, відповідно, оскаржуваний наказ не містить вказівки на конкретну підставу відсторонення від роботи: відмова чи ухилення від проведення щеплення. Отже, відповідачем не було дотримано порядку відсторонення позивача від роботи на підставі наведених вище законодавчих актів.

Апеляційний суд зазначив, що заперечуючи проти позову, відповідач не надав доказів на підтвердження умов праці, у яких перебувала ОСОБА_1 і які збільшують вірогідність зараження на COVID-19, враховуючи, що остання є лікарем та контактувала з хворими лише захищена спецодягом.

При відстороненні позивачки від роботи наказом Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-к від 01 лютого 2022 року до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати, роботодавець не дотримав вищенаведених вимог законодавства, а припис роботодавця, наслідком якого було відсторонення позивачки від роботи, не відповідав критеріям сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 вищевказаної Конвенції.

Тому відсторонення позивачки апеляційний суд вважав непропорційним меті охорони здоров`я населення та самої ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції зазначив, що районний суд помилково посилався на положення Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», зокрема на абзац 6 частини першої статті 7 вказаного закону.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » в частині відсторонення від роботи без збереження заробітної плати ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, апеляційний суд вважав, що рішення районного суду в частині задоволення позову, скасування наказу директора КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » в частині відсторонення від роботи без збереження заробітної плати ОСОБА_1 слід змінити у мотивувальній частині.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період відсторонення позивача від роботи, починаючи з 04 лютого 2022 року і до часу фактичного виконання судового рішення, апеляційний суд зазначив, що середній заробіток позивача за період з 04 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року становить 23 569,00 грн, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з вирахуванням з цієї суми обов`язкових податків та платежів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У липні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2023 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про протиправність оспорюваного наказу та наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими, відтак оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.

Посилається на те, що районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов неправильного висновку, що ухилення позивача від вакцинації повинно було бути зафіксовано у формі № 063-2/о.

Вважає, що, оскільки позовна заява не містила такої підстави позову як те, що у питанні необхідності вакцинації позивача відповідач не застосував індивідуальний підхід до позивача, апеляційний суд не мав правових підстав досліджувати відповідне питання, так як це є порушенням принципу диспозитивності.

Крім того, позивач, як лікар з медицини невідкладних станів, перебуває у постійному контакті з пацієнтами у важкому стані, при характері такої роботи можливість здійснення роботи у дистанційному режимі виключається.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 750/8986/17, від 12 жовтня 2022 року у справі № 522/18674/19, від 31 серпня 2022 року у справі № 761/1884/15, від 22 березня 2023 року у справі № 285/6167/21, від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18, від 29 березня 2023 року у справі № 682/2645/21, від 05 квітня 2023 року у справі № 208/10023/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 130/3222/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 295/14880/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 185/10400/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 137/1417/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» вказує неправильне застосування апеляційним судом норм права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що суди попередніх інстанцій надали правильну оцінку обставинам справи та доказам, які містяться у матеріалах справи, й дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, отже, оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню.

Фактичні обставини, встановлені судами

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 та довідки КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 08 лютого 2022 року ОСОБА_1 працює в КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді лікаря з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги з 01 січня 2013 року (наказ № 2-к від 02 січня 2013 року) по час надання довідки.

04 жовтня 2021 року на сайті МОЗ України було опубліковано наказ МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» № 2153 від 04 жовтня 2021 року, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до наказу КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 18 від 15 січня 2022 року «Про вжиття заходів контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19» КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», керуючись пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 09 грудня 2020 року № 1236, зобов`язало керівників структурних підрозділів центру до 17 січня 2022 року здійснити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками центру, згідно з переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, зі змінами, які вносяться наказом МОЗ України від 30 листопада 2021 року № 2664 та надати списки працівників, які станом на 17 січня 2022 року не зробили щеплення проти COVID-19 та/або зробили щеплення однією дозою дводозної вакцини та (або) мають протипоказання до вакцинації, що підтверджується висновком лікаря за формою № 028-1о.

До 17 січня 2022 року ознайомити працівників центру під особистий підпис з даним наказом, у тому числі, зі списком пунктів щеплень та масової вакцинації в Київській області.

17 січня 2022 року заступником начальника станції ОСОБА_2 , головним фельдшером ОСОБА_3 та старшим фельдшером Левицькою Ніною було складено акт № 8, відповідно до якого лікар з медицини невідкладних станів ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом № 18 від 05 січня 2022 року «Про вжиття заходів контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19» на п`ятихвилинках 11.01. і 12.01 в актовій залі Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги та персонально начальником станції Хмельновим Д. В. і заступником начальника станції Даценко І. С., але лікар з медицини невідкладних станів ОСОБА_1 відмовилась ставити підпис про ознайомлення, мотивуючи це тим, що категорично проти вакцинації від COVID-19.

Відповідно до акту про відмову або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 31 січня 2022 року, ОСОБА_1 ухилялась від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наказом КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , лікаря з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, було відсторонено від роботи з 04 лютого 2022 року без збереження заробітної плати. Встановлено, що відсторонення діє до усунення причин, що його зумовили.

Підставою для видання наказу став акт ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2

Відповідно до наказу КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24 лютого 2022 року № 382 «Про внесення змін до наказу Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф від 05 січня 2022 року № 18 «Про вжиття заходів контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19» у зв`язку із введенням військового стану в Україні, з метою забезпечення безперебійної роботи КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» припинено з 24 лютого 2022 року дію пункту 1.4 наказу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 відповідно до закону

Відповідно до статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» також передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Згідно із частиною сьомою цієї статті відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 в редакції з урахуванням змін, що набрали чинності 26 жовтня 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій слід забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Зі змістом підпункту 1 пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 09 грудня 2020 року № 1236 керівник державного органу (державної служби), керівник підприємства, установи та організації також має прийняти рішення про повідомлення працівників про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Таке повідомлення має містити усю необхідну інформацію, необхідну для проведення обов`язкових щеплень (наприклад, посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких проводиться обов`язкове щеплення працівників; прохання надати у визначений строк документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; дата, час та місце проведення обов`язкового профілактичного щеплення, якщо роботодавець вирішив організувати проведення такого щеплення; наслідки відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення тощо).

Повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 може бути доведено до відома усіх працівників, наприклад, у письмовому вигляді з проставленням підпису працівника про ознайомлення з таким повідомленням тощо.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

У справі, яка переглядається, установлено, що наказом КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , лікаря з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, було відсторонено від роботи з 04 лютого 2022 року без збереження заробітної плати. Встановлено, що відсторонення діє до усунення причин, що його зумовили.

Щодо відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на підставі закону

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння,

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази Міністерства охорони здоров`я України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

- фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

- фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

- закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

- пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України від 24 лютого 1994 року № 4004-XII «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року № 66 (далі - Інструкція № 66).

Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону № 4004-XII).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

З огляду на зазначене, відмова або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для відсторонення від роботи працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153. Як виняток, невакцинований працівник може бути допущений до роботи, якщо надасть роботодавцю медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

При цьому саме працівник має надати роботодавцю документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

У справі, яка переглядається, встановлено, що позивачка не надала роботодавцю документи на підтвердження наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання до вакцинації проти COVID-19.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки відсутність підтвердження факту проходження працівником обов`язкового щеплення та відсутність медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації є підставою для його відсторонення.

Чи було відсторонення позивачки від роботи нагально необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в її право на повагу до приватного життя

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивачка є лікарем з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги та підлягала обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 18 від 05 січня 2022 року «Про вжиття заходів контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19».

У зазначеному наказі КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 18 від 05 січня 2022 року зазначалося про обов`язок керівників структурних підрозділів центру до 17 січня 2022 року здійснити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками центру, згідно з переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, та надати списки працівників, які станом на 17 січня 2022 року не зробили щеплення проти COVID-19 та/або зробили щеплення однією дозою дводозної вакцини та (або) мають протипоказання до вакцинації.

Також у зазначеному наказі було попереджено, що у разі невиконання зазначених вимог, працівники будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати.

ОСОБА_1 відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 18 від 05 січня 2022 року, мотивуючи це тим, що категорично проти вакцинації від COVID-19.

Відмова від підписання наказу зафіксована у акті № 8 від 17 січня 2022 року (а. с. 44).

Наказом КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 12-к від 01 лютого 2022 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , лікаря з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, було відсторонено від роботи з 04 лютого 2022 року без збереження заробітної плати. Встановлено, що відсторонення діє до усунення причин, що його зумовили.

Підставою для видання наказу став акт ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

У справі, яка переглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, в тому числі осіб, які звертаються до медичних закладів з метою отримання медичної допомоги і мають право на отримання безпечних медичних послуг; інших працівників цього ж медичного закладу, які здійснили у встановленому державою порядку щеплення. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета: загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема працівників медичних закладів, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників системи охорони здоров`я, в тому числі і власне не щепленого працівника.

Колегія суддів зазначає, що відмова від вакцинації є правом громадянина, але, як будь-яке право, в деяких ситуаціях це право може бути обмежено.

Крім того, Верховний Суд, визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню «COVID-19», враховує наявність відповідних фактів, у тому числі кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих). Позивачка працює лікарем з медицини невідкладних станів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, тобто має значну кількість соціальних контактів, у тому числі з особами, які звертаються до медичних закладів з метою отримання медичної допомоги, унаслідок чого має підвищений ризик інфікуватися коронавірусом «SARS-CoV-2» та/або сприяти його подальшому поширенню, а отже, нагально необхідним є її відсторонення від роботи та саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. Тому посилання ОСОБА_4 на обмеження її конституційного права є безпідставним.

З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та скасування наказу про відсторонення, що є підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій. При цьому Верховний Суд вважає, що обмеження прав особи може відбуватися в інтересах держави і суспільства і повинно бути обумовленим насамперед необхідністю поваги таких самих прав і свобод інших людей, а також необхідністю нормального функціонування суспільства і держави.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої - третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Тому судові витрати, які сплатило КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за розгляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 1 488,60 грн та 3 969,60 грн, відповідно, підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 402, 409,412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року скасувати та ухвали нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній, паспорт серії НОМЕР_2 ) на користь Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» () судові витрати у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп та касаційної інстанції у розмірі 3 969 (три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 60 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець