КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №642/1122/22
Провадження № 4-с/552/29/23
У Х В А Л А

02.06.2023 року суддя Київського районного суду м. Полтави Кузіна Ж.В. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строки для звернення зі скаргою. Так, відповідно до приписів цієї статті скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У скарзі на дії державного виконавця, ОСОБА_1 зазначає, що у вересні 2021 року він спілкувався із державним виконавцем щодо арешту коштів боржника.

Таким чином, заявник дізнався про порушення свого права у вересні 2021 року, проте у своїй скарзі не обґрунтовує строки звернення з даною скаргою, що визначені ст.449 ЦПК України.

У скарзі заявник зазначає, що не погоджується з постановами про накладення арешту на його майно, проте не зазначає дату винесення таких постанов, відсутні посилання на належні докази щодо наявності взагалі таких постанов.

Заявником у скарзі не зазначено повну інформацію про суб`єкта оскарження - державного виконавця, бездіяльність якого оскаржує заявник, за участю якого згідно ч. 1ст. 450 ЦПК України має розглядатися скарга.

Крім того, як вбачається зі скарги на рішення, дії державного виконавця, інші сторони виконавчого провадження не залучені до участі у справі в якості заінтересованих осіб.

Скарга не містить інформації про стягувача та місце його знаходження.

Враховуючи наведене вище, заявнику необхідно зазначити хто є суб`єктом оскарження, викласти вимоги скарги, визначити учасників справи, за участю яких згідно ч. 1ст. 450 ЦПК України має розглядатися скарга та надати копії скарги з доданими до неї документами у відповідності до кількості осіб у справі .

На виконання ч. 5 ст. 177 ЦПК України заявник зобов`язаний додати до скарги на рішення державного виконавця всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються скарга (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до скарги на рішення державного виконавця копії відповідних доказів).

Разом з цим, заявником не надано копії рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, підтверджень відкриття виконавчого провадження,у якому заявник оскаржує дії державного виконавця та не надано постанов державного виконавця, які просить скасувати.

Крім того, згідно зіст. 9 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Згідно зіст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантуєтьсяКонституцією Українита визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 (справа №1-6/99) положення частини першоїстатті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ятастатті 10 Конституції України).

На порушення указаних вимог ОСОБА_1 подано скаргу російською мовою.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи з того, що будь-яка заява по суті є процесуальним документом (стаття 174 ЦПК України), вона повинна бути викладена державною мовою.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані учасниками справи скарги повинні бути викладені державною мовою, зокрема, в ухвалах від 31 березня 2020 року у справі № 636/398/19, провадження № 61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження № 61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі № 623/4072/19, провадження № 61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі № 638/6372/19, провадження № 61-2956ск20 та в інших.

З огляду на зазначене, скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Відповідно до частини дев`ятої статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки положеннями цього Кодексу, які регулюють питання щодо розгляду скарги на дії державного виконавця, не врегульоване питання про залишення такої скарги без руху, суд вважає за доцільне у даному випадку застосувати положення частини дев`ятої статті 10 ЦПК України.

Згідно із пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною п`ятоюстатті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, скарга підлягає залишенню без руху з наданням строків на усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 10,175,177,185,447,449 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця залишити без руху.

Надати скаржнику строк для усунення недоліків скарги, який не може перевищувати семи днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ж.В.Кузіна