Єдиний унікальний номер 317/923/22
Провадження № 2/317/732/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

за участі:

секретаря судового засідання Сидоренка І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 14.08.2020 у загальній сумі 11080 грн. 96 коп., а саме:

- заборгованість за договором позики у сумі 9000 грн. 00 коп.;

- 3% річних від простроченої суми за період з 16.02.2021 по 03.06.2022 у розмірі 349 грн. 89 коп.;

- інфляційні втрати за період з 16.02.2021 по 03.06.2022 у розмірі 1731 грн. 07 коп.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.08.2020 ОСОБА_4 складено розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_1 у борг 9000,00 грн., які зобов`язується повернути до 15.01.2021. Грошові кошти були отримані ОСОБА_4 14.08.2020. До 15.02.2021 грошові кошти позивачу повернуті не були, внаслідок чого у ОСОБА_4 виникла прострочена заборгованість перед позивачем. Заборгованість більше року не сплачується, зустрічей з позивачем відповідач уникає. Відповідач продовжує користуватись належними до виплати позивачу грошовими коштами, які знецінюються внаслідок інфляції, що є підставою для застосування до правовідносин ст. 625 ЦК України. Розписка ОСОБА_4 від 14.08.2020, оригінал якої є у розпорядженні позивача, підтверджує факт отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 грошових коштів. Наявність оригіналу розписки у позивача підтверджує факт неповернення коштів та прострочення виконання зобов`язання.

Також у позові ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь всі понесені судові витрати.

У відзиві на позов від 05.09.2022 ОСОБА_4 не погодилась із доводами позову. Зазначила, що гроші у сумі 9000,00 грн. вона у позивачки не брала. З 2018 року по кінець 2020 року вона орендувала у позивача квартиру АДРЕСА_1 , де проживала зі своєю сім`єю. Письмового договору оренди вони не укладали, а обмежились тільки усною домовленістю. За час проживання у квартирі позивача у неї утворився борг за оренду, внаслідок чого ОСОБА_1 погрожувала їй виселенням. Побоюючись залишитись без житла, вона переписала зміст наданого їй зразка розписки із датою 14.08.2020 на суму 9000,00 грн. Даної суми вона не позичала. В дійсності сума боргу по оренді квартири була значно меншою, однак позивачка наполягала на сумі 9000,00 грн., яка має гарантувати, на її думку, майбутні орендні платежі та повернення заборгованості. У подальшому вона із сім`єю виїхала з квартири позивачки. 14.08.2020 дану розписку вона не писала. 29.11.2021 позивачка через борг по оренді житла нанесла їй тілесні ушкодження, через що 11.02.2022 у справі № 317/3988/21 Запорізьким районним судом Запорізької області ухвалено обвинувальний вирок.

Отже, 14.08.2020 розписка не укладалась і відповідачка її не писала. Дата у розписці не є датою передання грошей. Гроші у сумі 9000,00 грн. вона від позивачки не отримувала. Письмовий договір позики до виготовлення розписки не укладався. Ніякі кошти у присутності адвоката ОСОБА_5 їй не передавались. Зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачеві грошових коштів та дати отримання відповідачем цих коштів. Текст розписки не визначає моменту передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним.

У судове засідання з`явилась позивачка ОСОБА_1 , яка відмовилась бути допитаною як свідок відповідно до ст. 92 ЦПК України. По суті позову позивачка зазначила, що вона знає ОСОБА_4 з дитинства, також вони разом працювали. Коли відповідачка була на 8 місяці вагітності, то попросилась пожити у неї в квартирі. Позивачка пустила її, поросила платити за комунальні послуги. У присутності ОСОБА_5 вони написали розписку. Пройшов місяць, позивачка попросила ОСОБА_4 віддати борг, але вона сказала, що наступного місяця віддасть за два місяці. Чоловік ОСОБА_4 також відмовився повертати кошти. Вона здавала квартиру ОСОБА_4 за комунальні послуги. Відповідачка залишила борги. На час складання розписки ОСОБА_4 мала заборгованість за комунальними платежами більше 5 тисяч гривень. Розписка була складена 14.08.2020. Ініціатором розписки була позивачка. Вони приїхали з ОСОБА_4 до адвоката Заярної М.А. вдвох на 49 автобусі. Із ОСОБА_5 попередньо вона не домовлялась. Вони прийшли до неї зранку, надали свої документи. ОСОБА_4 сама писала розписку. У той день вона передавала відповідачці кошти, номінал купюр не пам`ятає. На що саме відповідачці потрібні гроші вона не знала. У неї були борги, чоловік розбив автомобіль, діти хворіли. ОСОБА_4 не казала на що їй потрібні гроші. Крім розписки ніяких документів вони не складали. ОСОБА_5 надала ОСОБА_4 копію розписки. Позивачка передала ОСОБА_4 9000,00 грн. Борг за комунальні послуги і борг за розпискою це різні борги. Примусу при написанні розписки з її боку не було. Після ухвалення вироку стосовно позивачки у неї склались неприязні відносини з ОСОБА_4 . У її квартирі ОСОБА_4 жила з 14.09.2019, а виїхала - десь 25.08.2020. Вона перестала платити, казала, що бабуся отримає гроші за пай. ОСОБА_4 попросила позичити гроші напередодні 14.08.2020. Вона зателефонувала позивачці. Це було числа 12 чи 13. Пообіцяла написати розписку, коли позивачка спитала чи напише вона її. Тоді позивачка сказала, що вони поїдуть до ОСОБА_5 . Ця розмова відбувалась у першій половині дня. Гроші вона ОСОБА_4 передала готівкою в кабінеті у ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 перестала платити за квартиру приблизно з початку 2020 року. Ці 9000,00 грн. позивачка просила повернути у жовтні 2020 року, десь 14 числа. ОСОБА_4 сказала, що віддасть пізніше за два місяці. Через два місяці вона знову телефонувала ОСОБА_4 , але та знову сказала, що віддасть пізніше. Після цього відповідачка вже слухавку не брала. Вони домовлялись, що 9000,00 грн. вона буде віддавати по 1500,00 грн. Ініціатором того, щоб ОСОБА_4 виїхала з квартири була позивачка. Комунальні платежі позивачка вже сплатила сама. Розписка не була гарантією повернення боргів за комунальні платежі. Відомості в апеляційній скарзі на вирок суду всі вірні.

Крім того, 30.05.2023 у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_4 дійсно телефонувала їй, але з телефону чоловіка - ОСОБА_6 .

У судове засідання з`явився представник позивача, адвокат Писаренко С.Ю., який позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Представник позивача заперечив існування між позивачем та відповідачем орендних відносин. Пояснив, що йому не відомо де передавались гроші, не відомі номінали купюр.

Крім того, 30.05.2023 у судовому засіданні представник позивача зазначив, що з приводу позичання грошей дзвінок ОСОБА_1 був з телефону чоловіка ОСОБА_4 і був він 5 числа, а не 11 чи 12 числа як зазначала раніше позивачка.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні 13.04.2023 була допитана як свідок відповідно до ст. 92 ЦПК України, позов не визнала та пояснила, що з 2018 року по 2020 рік вони орендували квартиру ОСОБА_1 . Вони платили орендну плату, відносини були нормальні. Почались проблеми із роботою, тож вони почали сплачувати лише комунальні платежі. Виникла заборгованість по оренді, тож позивачка почала їх виганяти. Позивачка сказала, що у неї є адвокат - ОСОБА_5 , поросила приїхати до неї. ОСОБА_5 сказала, що давайте не будемо писати що це борг за квартиру, а напишемо, що це гроші у борг. Ніяких грошей на руки відповідачка не отримувала. Вони виселились, оскільки були погрози через заборгованість. Вважає, що заборгованості у них не було, вони все віддали. До адвоката вони поїхали на початку 2021 року. ОСОБА_1 хотіла перестрахуватись. За послуги адвоката Садовнікова О.В. сплатила 200,00 грн. Текст розписки відповідачка писала зі слів адвоката. Напису ОСОБА_5 на розписці вона не бачила. Коли вона написала розписку, то розвернулась і пішла. Заборгованість перед позивачкою за оренду квартири у неї дійсно була станом на серпень 2020 року у розмірі 4900,00 грн. Гроші вони віддали чоловіку ОСОБА_1 . Вони виїхали з квартири з вересня 2020 року. Були дзвінки, зустрічі, ОСОБА_1 погрожувала. ОСОБА_1 зателефонувала їй і сказала, що потрібно приїхати і написати розписку. На розписці вона поставила дату 14.08.2020 як її попросили. Вони казали ОСОБА_5 , що це гроші за квартиру. На дату написання розписки, а саме на початок 2021 року, у неї була заборгованість перед ОСОБА_1 за оренду квартири у розмірі 4900,00 грн. Востаннє 15.09.2020 чоловік відповідачки сплатив 650,00 грн. за комунальні послуги ОСОБА_1 . З початку 2021 року вона не віддавала кошти ОСОБА_1 . Вважає, що винна 4900,00 грн. ОСОБА_1 по теперішній час. Оскільки у ОСОБА_1 був інший розрахунок, то вона написала розписку на 9000,00 грн. Розписка була гарантією того, що вона поверне кошти за оренду квартири. Гроші на лікування дитини вона у ОСОБА_1 не просила.

Представник відповідача, адвокат Рогальський В.М. у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є адвокатом. Сторони були її клієнтами. До неї в офіс прийшли дві людини із питанням як оформити правовідносини. Вона надиктувала розписку. Чітко облич свідок не пам`ятає, це була 15 хвилинна консультація. ОСОБА_4 написала розписку. Вона не пам`ятає чи передавались гроші, в яких купюрах. Якщо вона засвідчила підписом, то вони передавались. Суми не пам`ятає. На що кошти передавались вона не знає. Чи передавалась копія розписки особі, яка її написала, не знає. Хто платив за консультацію не пам`ятає. Ці події були у 2020 році, більш точно не пам`ятає. До неї прийшли з питанням як оформити якщо одна особа позичає гроші в іншої особи. Свідок запропонувала оформити у письмовому вигляді. Не пам`ятає обставин як одна особа передавала іншій особі кошти. Текст розписки визначали всі разом. Напис на розписці зробила вона одразу після складання розписки у присутності сторін.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що знає позивачку та відповідачку. ОСОБА_1 є її сусідкою, а ОСОБА_4 - квартирантка ОСОБА_1 . Вона дружила із родиною ОСОБА_4 . У свідка квартира напроти квартири ОСОБА_1 , в одному тамбурі. Там проживала ОСОБА_4 з чоловіком та двома дітьми. ОСОБА_1 просила казати, що у квартирі живуть її родичі, а не квартиранти. До цього люди також проживали у ОСОБА_1 , вона про це ж просила. Свідок знає, що сім`я ОСОБА_8 платила за квартиру. Це казали і ОСОБА_9 і її чоловік ОСОБА_6 . Зараз у цій квартирі мешкають інші люди. Свідок не бачила, щоб ОСОБА_1 давала гроші ОСОБА_4 чи навпаки. ОСОБА_4 жила 2 роки у квартирі АДРЕСА_2 .

Вислухавши доводи учасників справи, допитавши свідків та дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 власноручно склала розписку від 14.08.2020 про отримання у борг від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 9000,00 грн., які зобов`язалась повернути у тому ж розмірі до 15.02.2021.

На даній розписці адвокатом Заярною М.А. зроблений напис про передання грошових коштів у її присутності.

При розгляді спору по договору позики, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі за № 369/3340/16-ц .

Аналіз здобутих доказів, дає підстави вважати, що розписка про позику грошей була оформлена не у зв`язку з отриманням грошей відповідачкою у позивачки, а з іншої метою, що підтверджується доказами у справі.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, сплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Окрім з`ясування та виявлення справжньої правової природи укладеного договору, слід також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Суд критично ставиться до пояснення позивачки ОСОБА_1 про те, що вона передала відповідачці ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 9000,00 грн. виходячи з наступного.

Під час судового розгляду за клопотанням відповідачки були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

За змістом наявної у справі розписки адвокат Заярна М.А. була очевидцем передання грошей позивачем відповідачу. Разом із тим, під час допиту свідок ОСОБА_5 зазначила, що вона не пам`ятає чи передавались гроші, в яких купюрах. Вона не пам`ятає обставин як одна особа передавала іншій особі кошти.

Оцінюючі ці показання суд враховує, що свідок взагалі не пам`ятає ні факту передачі грошових коштів, ні суми яка передавалась. За вказаних обставин не можна вважати, що свідок ОСОБА_5 була очевидцем виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по передачі грошових коштів. Посилання свідка ОСОБА_5 на те, що «…якщо вона засвідчила підписом, то гроші передавались, але суми не пам`ятає», не можна вважати належним підтвердження засвідчення факту передачі грошових коштів позивачкою відповідачці.

На існування інших відносин, відмінних від відносин позики вказує й наступне.

По-перше, допитана у судовому засіданні 13.04.2023 як свідок, відповідно до ст. 92 ЦПК України, відповідач ОСОБА_4 зазначила, що «…з 2018 року по 2020 рік вони орендували квартиру ОСОБА_1 . У 2021 році почались проблеми із роботою, тож вони почали сплачувати лише комунальні платежі. Виникла заборгованість по оренді. На дату написання розписки, а саме на початок 2021 року у неї була заборгованість перед ОСОБА_1 за оренду квартири у розмірі 4900,00 грн. Востаннє 15.09.2020 чоловік відповідачки сплатив 650,00 грн. за комунальні послуги ОСОБА_1 . Оскільки у ОСОБА_1 був інший розрахунок, то вона написала розписку на 9000,00 грн. Розписка була гарантією того, що вона поверне кошти за оренду квартири…».

Хоча відповідачка ОСОБА_4 плуталась у питанні наявності чи відсутності боргу перед позивачкою за проживання у квартирі останньої певний час наразі, зрештою вона під присягою підтвердила факт проживання у квартирі позивачки, наявність боргу перед нею за оренду квартири станом на серпень 2020 року. Відповідачка ОСОБА_4 заперечила факт отримання від позивачки грошових коштів у розмірі 9000,00 грн. Підстав сумніватись у вказаних показаннях немає. Вони не спростовані іншими доказами.

Хоча допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 не обізнана у питаннях наявності чи відсутності відносин позики між позивачем та відповідачем, вона підтвердила факт проживання ОСОБА_4 із сім`єю у квартирі ОСОБА_1 , та повідомила суд, що родина ОСОБА_4 орендувала квартиру позивачки.

ОСОБА_1 відмовилась бути допитаною як свідок, відповідно до ст. 92 ЦПК України, хоча мала можливість спростувати своїми показаннями як свідка повідомлені відповідачкою обставини.

Водночас, ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 попросилась пожити у неї в квартирі, а позивачка пустила її, попросивши платити за комунальні послуги.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 категорично заперечувала, що спірна розписка була гарантією оплати ОСОБА_4 за проживання у квартирі. Між тим, вона пояснила, що коли після написання розписки пройшов місяць, то вона попросила ОСОБА_4 віддати борг, але та сказала, що наступного місяця віддасть борг за два місяці.

Вказані пояснення зовсім не узгоджуються із відомостями, які містяться у розписці, адже за змістом боргового документа обов`язок повернути гроші мав би виникнути у ОСОБА_4 не через місяць після написання розписки, а через 6 місяців.

Той факт, що ОСОБА_1 почала вимагати повернення грошових коштів за розпискою через місяць після її написання узгоджується із показаннями допитаної як свідка ОСОБА_4 , яка зазначила, що розписку вона написала на початку 2021 року, а дату поставила на розписці 14.08.2020, як її попросили.

Зовсім не узгоджується з умовами позики, які зафіксовані розпискою, пояснення позивачки ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 повинна була віддавати позику частинами.

Як зазначила позивачка ОСОБА_1 , на час складання розписки ОСОБА_4 мала заборгованість перед нею за комунальними платежами більше 5 тисяч гривень. В її квартирі ОСОБА_4 жила з 14.09.2019, а виїхала - десь 25.08.2020.

Хоча самостійного доказового значення у розумінні ч. 2 ст. 76 ЦПК України пояснення ОСОБА_1 не мають, проте суд вважає за необхідне оцінити їх на предмет відповідності наявним у справі доказам. Так, вкрай сумнівними є пояснення ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_4 попросила її позичити гроші напередодні 14.08.2020. Так, як зазначила позивачка, «… ОСОБА_4 зателефонувала їй. Це було 12 чи 13 числа…». Між тим, вже у наступному судовому засіданні позивачка та її представник самі спростували той факт, що напередодні 14.08.2020 ОСОБА_4 телефонувала їй з метою позичити кошти, повідомивши, що останній дзвінок був з мобільного телефону чоловіка ОСОБА_4 не 12 чи 13 серпня 2020 року, а 05.08.2020. Таким чином, позивачка докорінно змінила версію щодо обставин, за яких ОСОБА_4 просила у неї позичити кошти.

Як було з`ясовано судом під час судового розгляду із пояснень сторін, станом на серпень 2020 року у відповідачки дійсно була заборгованість перед позивачкою за проживання у квартирі ОСОБА_1 . Дана обставина визнавалась обома сторонами.

У цьому зв`язку знову ж таки сумнівним є факт передачі грошових коштів позивачкою у борг відповідачці, адже позивачка була невдоволеною тривалою несплатою відповідачкою боргу за комунальні платежі, не знала на які цілі відповідачці потрібні грошові кошти.

Також у судовому засіданні був досліджений вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 11.02.2022 у справі № 317/3988/21. Вказаним вироком ОСОБА_1 визнано винуватою у спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . За змістом вказаного вироку під час свого допиту ОСОБА_1 пояснила, що провину в тому, що нанесла ОСОБА_4 тілесні ушкодження визнає, але зазначила, що підставою для таких дій була поведінка та дії потерпілої щодо несплати боргу за користування житловим приміщенням, що належить обвинуваченій. Потерпіла має борг по сплаті за житло, але довгий час його не повертає.

Жодної згадки про наявність боргу за розпискою у показаннях ОСОБА_1 , які містяться у вироку від 11.02.2022, немає.

Більше того, в ухвалі Запорізького апеляційного суду від 13.06.2022 наведені вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги. Так, у спільній апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_1 та її захисник, адвокат Писаренко С.Ю., в обґрунтування своїх вимог зазначили, що причиною конфлікту була протиправна поведінка потерпілої, яка протягом тривалого часу винна обвинуваченій грошові кошти, що підтверджується наявною борговою розпискою, та ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед обвинуваченою, не відповідає на дзвінки, ігнорує вимоги сплати боргу, а в подальшому, змінила місце проживання та уникає контакту. Тому, зустрівши ОСОБА_4 , обвинувачена в котрий раз спитала про борг, на що потерпіла зухвало та цинічно сказала, що нічого віддавати не буде, грошей вона не винна та взагалі її не знає.

Системний аналіз відомостей, повідомлених ОСОБА_1 суду першої інстанції під час допиту та суду апеляційної інстанції при поданні апеляційної скарги, вказує на те, що борг за користування житловим приміщенням та борг за борговою розпискою - це один і той самий борг.

Суд погоджується із доводами відповідачки та її представника, що фактично розписка була написана відповідачкою ОСОБА_4 як гарантія повного розрахунку за проживання у належній позивачці квартирі.

Суд констатує, що у судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 та її представником, адвокатом Писаренком С.Ю., не доведено факт отримання боржником від кредитора визначеної у розписці грошової суми. На переконання суду реальної передачі позичальникові грошових коштів у розмірі 9000,00 грн. не відбулося.

Оскільки ОСОБА_1 грошові кошти у позику ОСОБА_4 не передавала, а остання не приймала на себе зобов`язання з їх повернення у погоджені сторонами строки, суд доходить висновку, що між сторонами склалися правовідносини не пов`язані із передачею грошових коштів у позику.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачкою ОСОБА_1 та її представником, адвокатом Писаренком С.Ю., не доведено, що подана до суду розписка за своєю природою є договором позики, це є підставою для відмови у позові.

Підстав стягувати з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат немає, оскільки дані вимоги є похідними від вимоги про стягнення боргу за договором позики.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) про стягнення боргу - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 02.06.2023.

Суддя Д.І. Сакоян