Справа №760/2826/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі Костюк В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 03.08.2002 по 12.08.2015 вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначала, що дитина перебуває на її утриманні та проживає разом із нею, а відповідач належним чином свої батьківські обов`язки з утримання сина не виконує. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 09 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного судового рішення 02.10.2015 місцевим судом було видано відповідний виконавчий лист, а постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві від 12.02.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього ж виконавчого листа.

Позивач зазначала, що відповідач неналежним чином виконував свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання їх сина, у зв`язку із чим за період з червня 2015 року по червень 2019 року за ним утворилась заборгованість. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та поділ спільного майна подружжя. Вказаним судовим рішенням було визначено заборгованість відповідача за аліментами, стягнутих рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року, яка за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 становила 123739,50 грн, та відповідно стягнуто вказаний розмір заборгованості по аліментам, а також неустойку (пеню) за прострочення їх сплати в сумі 123739,50 грн.

Однак, стягнуті з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів, а також нараховану на неї неустойку у вигляді пені, відповідач не сплатив та декілька місяців сплачував аліменти на утримання дитини в період з липня 2019 року по лютий 2020 року, а в подальшому з березня 2020 року по грудень 2022 року не здійснював жодних дій на сплату аліментів та свідомо ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку з утримання дитини, внаслідок чого за ним утворилася нова заборгованість по сплаті аліментів. Згідно повідомлення державного виконавця та здійсненого ним розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів у період з 01.07.2019 по 30.11.2022 становить 163904,86 грн, а загальна заборгованість по аліментам станом на 14.12.2022 складає 268470,09 грн.

Також, здійснюючи обрахунок пені на виниклу за відповідачем заборгованість зі сплати аліментів, позивач посилалася на те, що сплачені відповідачем у період з липня 2019 року по лютий 2020 року аліменти в порядку статті 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статті 534 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фактично зараховувались в рахунок погашення заборгованості по аліментам, яка виникла з першого дня прострочення їх сплати. Відтак, посилаючись на вимоги статті 196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені), позивач зазначала, що загальна сума пені за несплату аліментів у вказаний вище період складає 1016109,83 грн.

Отже, враховуючи той факт, що відповідач не вчиняв жодних дій, направлених на сплату аліментів та свідомо ухилявся від їх сплати, а сукупний розмір заборгованості по аліментам у період з 01.07.2019 по 31.12.2022, на яку нараховується пеня, складає 169241,61 грн, то за наявності обмеження у статті 196 СК України максимального розміру неустойки (пені) на рівні 100% заборгованості, позивач змушена була звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просила суд стягнути із відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за вказаний вище період у загальному розмірі 169241,61 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2023 для розгляду цивільної справи №760/2826/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов, а також пояснення третьої особи щодо позову відповідно.

Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 044) копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку направлена судом поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (адресат відсутній за вказаною адресою).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), будучи належним чином повідомленим про наявність даного провадження, своїм правом на подання до суду пояснення третьої особи щодо позову не скористався.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, сторони у справі мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року, ухваленим у цивільній справі №760/11080/15-ц, було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Розірвано укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб, що був зареєстрований 03.08.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом №908. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання указаного судового рішення 02.10.2015 місцевим судом видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Солом`янському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), що підтверджується наданою копією постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4.

З матеріалів справи також убачається, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, у справі №760/17422/18 було частково задоволено об`єднані в одному провадженні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та поділ спільного майна подружжя, та позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Зокрема, указаним рішенням визначено заборгованість ОСОБА_2 за аліментами, стягнутих на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 в розмірі 123739,50 грн, стягнуто її з останнього на користь ОСОБА_1 разом із неустойкою (пенею) з прострочення сплати аліментів у розмірі 123739,50 грн.

За змістом описової та мотивувальної частини зазначеного судового рішення убачається, що стягнута з ОСОБА_2 неустойка з прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була нарахована за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 на рівні 100% загальної заборгованості по аліментам у цей же період.

На примусове виконання зазначеного вище судового рішення у частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментам та нарахованої на неї неустойки (пені) Солом`янським районним судом міста Києва 16.12.2020 було видано виконавчий лист.

02.12.2022 представником позивача на адресу Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направлявся адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо наявної за ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільного з позивачем сина, починаючи з 01.07.2019 по 30.11.2022, а також здійснення та надання відповідного розрахунку такої заборгованості.

Листом головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 14.12.2022 за вих.№166091 представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук Н.В. було повідомлено про те, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №760/11080/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за боржником станом на 14.12.2022 наявна заборгованість у розмірі 268470,09 грн. Розмір заборгованості у період з 01.07.2019 по 30.11.2022 становить 163904,86 грн.

Відповідно до наданого головним державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам від 14.12.2022, станом на 01.07.2019 у відповідача ОСОБА_2 була наявна заборгованість по аліментам у розмірі 101230,84 грн, державним виконавцем із вказаної дати щомісячно нараховувався до сплати відповідний розмір аліментів, а у період з липня 2019 року по лютий 2020 року відповідачем сплачувались аліменти на загальну суму 13200 грн. Однак, надалі відповідач припинив сплату аліментів, у зв`язку із чим за розрахунками державного виконавця станом на 14.12.2022 розмір заборгованості по аліментам склав 268470,09 грн.

Водночас, згідно вказаного розрахунку у період з 01.07.2019 по 31.12.2022 головним державним виконавцем за виконавчим листом №760/11080/15-ц від 02.10.2015, щомісячно нараховувались до сплати аліменти, загальна сума яких складала 180439,25 грн.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що судовим рішенням із ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання їхнього спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і таке судове рішення було пред`явлено до примусового виконання. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків з утримання дитини та утворення заборгованості по аліментам за період з 01.06.2015 по 30.06.2019, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року, ухваленим у справі №760/17422/18, з відповідача було стягнуто наявний розмір заборгованості по аліментам у сумі 123739,50 грн та нараховану неустойку (пеню) з прострочення сплати аліментів за цей період у розмірі 123739,50 грн. Оскільки відповідач у подальшому не погасив виниклу заборгованість по аліментам, а після лютого 2020 року загалом перестав сплачувати аліменти на утримання сина та свідомо ухиляється від їх сплати, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів, нараховану вже за період з 01.07.2019 по 31.12.2022 у розмірі 169241,61 грн.

При цьому, обраховуючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивач за основу суми зобов`язання, на яке нараховується відповідна пеня, взяла нарахований державним виконавцем у кожному конкретному місяці розмір аліментів, що підлягали сплаті. Адже, частково сплачені протягом спірного періоду відповідачем аліменти у відповідності до статті 534 ЦК України зараховувалися на погашення раніше виниклої заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Так, згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів та наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, проведеного державним виконавцем, убачається що протягом спірного періоду з 01.07.2019 по 31.12.2022 відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконував свій обов`язок зі сплати аліментів, стягнутих за судовим рішенням. А саме, маючи станом на 01.07.2019 наявну заборгованість зі сплати аліментів за попередній період у розмірі 101230,84 грн, він не погасив таку заборгованість, але з липня 2019 року по лютий 2020 року частково сплачував аліменти та погашав наявну заборгованість. Починаючи з березня 2020 року відповідач загалом припинив сплату аліментів.

Отже, як установлено судом, аліменти кожного місяця відповідачем належним чином не сплачувались, хоча цей платіж є періодичним і повинен був сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця, за відповідачем виникала заборгованість, яка у свою чергу тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання спільного із позивачем сина, однак вказаний обов`язок належним чином не виконував, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та відповідно є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 196 СК України.

Відповідач цю презумпцію не спростував, доказів про те, що ним вживались заходи до сплати аліментів, повідомлення органу державної виконавчої служби про місце роботи (служби) чи самостійно вносились платежі з аліментів, за період, що розглядається не надавав як і не довів тієї обставини, що заборгованість з аліментів утворилась з незалежних від нього причин.

Водночас, ухилення від сплати аліментів може мати свій прояв як у вчиненні певних дій так і у бездіяльності винної особи, спрямованої на невиконання рішення суду.

Щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, слід вказати наступне.

Статтею 8 СК України визначено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і не договірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.

У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що:

- загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії;

- положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин;

- в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України;

- при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у справі №711/679/21, які викладені у постанові від 19 січня 2022 року.

Окрім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження №61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Таким чином, перевіряючи правильність здійснення позивачем розрахунку неустойки за спірний період, суд дійшов висновку, що останньою використано правильну формулу обрахунку пені (розмір нарахованих та несплачених аліментів у місяці х 1% х кількість днів, починаючи з 01 числа наступного місяця у якому виникла заборгованість з цього платежу), а також правильно враховано, що сплачені відповідачем аліменти у період з липня 2019 року по лютий 2020 року зараховані саме в погашення раніше виниклої заборгованості по аліментам, а не в рахунок погашення щомісячної суми сплати аліментів, у якому був здійснений відповідний платіж.

Однак, зі здійсненого стороною позивача розрахунку неустойки по аліментам убачається, що позивач з листопада 2019 року неправильно обрахував кількість днів прострочення заборгованості по аліментами за відповідний місяць.

Так, проведений позивачем розрахунок неустойки (пені) по аліментам за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року було здійснено правильно.

Убачається, що позивачем вірно при обчисленні пені взято за основу нарахований державним виконавцем розмір аліментів, який підлягав сплаті відповідачем щомісячно з липня 2019 року по жовтень 2019 року. Правильно також обраховано кількість днів прострочення заборгованості по аліментам за вказаний період шляхом їх обчислення, починаючи з 01 числа наступного місяця від якого виникла така заборгованість.

Отже, враховуючи нарахований протягом вказаного вище періоду державним виконавцем розмір аліментів, які підлягали сплаті, розрахунок пені за несплату аліментів за цей період виглядає так:

-1050 грн (аліменти за липень 2019 року) х 1% х 1280 днів (період з 01.08.2019 по 31.01.2023) = 13440 грн (пеня);

-1050 грн (аліменти за серпень 2019 року) х 1% х 1249 днів (період з 01.09.2019 по 31.01.2023) = 13114,50 грн (пеня);

-1050 грн (аліменти за вересень 2019 року) х 1% х 1219 днів (період з 01.10.2019 по 31.01.2023) = 12799,50 грн (пеня);

-1050 грн (аліменти за жовтень 2019 року) х 1% х 1188 днів (період з 01.11.2019 по 31.01.2023) = 12474 грн (пеня).

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів у вказаний період, він проведений правильно та перевірений судом.

Втім, починаючи з проведення розрахунку пені за неналежну сплату відповідачем аліментів з листопада 2019 року, у позовній заяві позивачем допущено помилку у зазначенні кількості днів прострочення заборгованості по аліментах.

Наприклад, у наведеному розрахунку по аліментам за листопад 2019 року позивачем замість 1158 днів прострочення їх сплати, які повинні бути обраховані з 01.12.2019 по 31.01.2023, помилково вказано 1127 днів їх прострочення, а замість 1127 днів прострочення сплати аліментів за грудень 2019 року помилково вказано 1157 днів. У зв`язку із допущеною за вказаний період помилкою обрахунку кількості днів прострочення, у подальшому кількість таких днів прострочення по кожному щомісячному зобов`язанню позивачем також обрахована неправильно.

Установивши помилковість проведених позивачем розрахунків пені за період з листопада 2019 року по 31.01.2023, судом в ході розгляду справи проведено власний розрахунок пені відповідно до установленого законом порядку її обчислення та відповідно цей розрахунок виглядає таким чином:

-1050 грн (аліменти за листопад 2019 року) х 1% х 1158 днів (період з 01.12.2019 по 31.01.2023) = 12159 грн (пеня);

-1050 грн (аліменти за грудень 2019 року) х 1% х 1127 днів (період з 01.01.2019 по 31.01.2023) = 11833,50 грн (пеня);

-1050 грн (аліменти за січень 2020 року) х 1% х 1096 днів (період з 01.02.2020 по 31.01.2023) = 11508 грн (пеня);

-4111,75 грн (аліменти за лютий 2020 року) х 1% х 1067 днів (період з 01.03.2020 по 31.01.2023) = 43872,37 грн (пеня);

-4497,50 грн (аліменти за березень 2020 року) х 1% х 1036 днів (період з 01.04.2020 по 31.01.2023) = 46594,10 грн (пеня);

-3821,75 грн (аліменти за квітень 2020 року) х 1% х 1006 днів (період з 01.05.2020 по 31.01.2023) = 38446,81 грн (пеня);

-3797,75 грн (аліменти за травень 2020 року) х 1% х 975 днів (період з 01.06.2020 по 31.01.2023) = 37028,06 грн (пеня);

-4098,25 грн (аліменти за червень 2020 року) х 1% х 945 днів (період з 01.07.2020 по 31.01.2023) = 38728,46 грн (пеня);

-4263,25 грн (аліменти за липень 2020 року) х 1% х 914 днів (період з 09.01.2020 по 31.01.2023) = 38966,11 грн (пеня);

-4198,75 грн (аліменти за серпень 2020 року) х 1% х 883 днів (період з 01.09.2020 по 31.01.2023) = 37074,96 грн (пеня);

-4313,25 грн (аліменти за вересень 2020 року) х 1% х 853 днів (період з 01.10.2020 по 31.01.2023) = 36792,02 грн (пеня);

-4373,50 грн (аліменти за жовтень 2020 року) х 1% х 822 днів (період з 01.11.2020 по 31.01.2023) = 35950,17 грн (пеня);

-4395,50 грн (аліменти за листопад 2020 року) х 1% х 792 днів (період з 01.12.2020 по 31.01.2023) = 34812,36 грн (пеня);

-5460,50 грн (аліменти за грудень 2020 року) х 1% х 761 днів (період з 01.01.2021 по 31.01.2023) = 41554,41 грн (пеня);

-4383,25 грн (аліменти за січень 2021 року) х 1% х 730 днів (період з 01.02.2021 по 31.01.2023) = 31997,73 грн (пеня);

-4626 грн (аліменти за лютий 2021 року) х 1% х 702 днів (період з 01.03.2021 по 31.01.2023) = 32474,52 грн (пеня);

-5033 грн (аліменти за березень 2021 року) х 1% х 671 днів (період з 01.04.2021 по 31.01.2023) = 33771,43 грн (пеня);

-5105,50 грн (аліменти за квітень 2021 року) х 1% х 641 днів (період з 01.05.2021 по 31.01.2023) = 32726,26 грн (пеня);

-4821,75 грн (аліменти за травень 2021 року) х 1% х 610 днів (період з 01.06.2021 по 31.01.2023) = 29412,68 грн (пеня);

-5113,75 грн (аліменти за червень 2021 року) х 1% х 580 днів (період з 01.07.2021 по 31.01.2023) = 29659,75 грн (пеня);

-5239 грн (аліменти за липень 2021 року) х 1% х 549 днів (період з 01.08.2021 по 31.01.2023) = 28762,11 грн (пеня);

-5089,50 грн (аліменти за серпень 2021 року) х 1% х 518 днів (період з 01.09.2021 по 31.01.2023) = 26363,61 грн (пеня);

-5164,50 грн (аліменти за вересень 2021 року) х 1% х 488 днів (період з 01.10.2021 по 31.01.2023) = 25202,76 грн (пеня);

-5164,50 грн (аліменти за жовтень 2021 року) х 1% х 457 днів (період з 01.11.2021 по 31.01.2023) = 23601,77 грн (пеня);

-5286 грн (аліменти за листопад 2021 року) х 1% х 427 днів (період з 01.12.2021 по 31.01.2023) = 22571,22 грн (пеня);

-6689,75 грн (аліменти за грудень 2021 року) х 1% х 396 днів (період з 01.01.2022 по 31.01.2023) = 26491,41 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за січень 2022 року) х 1% х 365 днів (період з 01.02.2022 по 31.01.2023) = 19479,14 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за лютий 2022 року) х 1% х 337 днів (період з 01.03.2022 по 31.01.2023) = 17984,85 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за березень 2022 року) х 1% х 306 днів (період з 01.04.2022 по 31.01.2023) = 16330,46 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за квітень 2022 року) х 1% х 276 днів (період з 01.05.2022 по 31.01.2023) = 14729,43 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за травень 2022 року) х 1% х 245 днів (період з 01.06.2022 по 31.01.2023) = 13075,04 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за червень 2022 року) х 1% х 215 днів (період з 01.07.2022 по 31.01.2023) = 11474,01 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за липень 2022 року) х 1% х 184 днів (період з 01.08.2022 по 31.01.2023) = 9819,62 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за серпень 2022 року) х 1% х 153 днів (період з 01.09.2022 по 31.01.2023) = 8165,23 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за вересень 2022 року) х 1% х 123 днів (період з 01.10.2022 по 31.01.2023) = 6564,20 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за жовтень 2022 року) х 1% х 92 днів (період з 01.11.2022 по 31.01.2023) = 4909,81 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за листопад 2022 року) х 1% х 62 днів (період з 01.12.2022 по 31.01.2023) = 3308,79 грн (пеня);

-5336,75 грн (аліменти за грудень 2022 року) х 1% х 31 днів (період з 01.01.2023 по 31.01.2023) = 1654,39 грн (пеня).

Отже, сукупний розмір пені, яка нарахована за несплату відповідачем аліментів за період з липня 2019 року по грудень 2022 року, станом на 31.01.2023 складає 987 678,55 грн, а не 1 016 109,83 грн як про це зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У вказаній вище постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року по справі №711/6778/21 викладено правовий висновок про те, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» (в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України) означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відтак, оскільки зазначений розмір пені перевищує розмір заборгованості по аліментам, яка виникла у спірному періоді, то відповідно з відповідача може бути стягнута пеня в межах розміру такої заборгованості, тобто 180439,25 грн.

При цьому, статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивачем заявлено до стягнення пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 169241,61 грн, що відповідає граничному розміру обрахованої позивачем суми аліментів, які були нараховані державним виконавцем з липня 2019 року по грудень 2022 року. Зазначений розмір сукупної заборгованості по аліментам позивач розрахував шляхом додавання до вказаної у листі головного державного виконавця розміру заборгованості за період з 01.07.2019 по 30.11.2022 (163904,86 грн) нарахованих аліментів за грудень 2022 року (5336,75 грн).

Проте, під час розгляду цієї справи судом було установлено, що зважаючи на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 19 січня 2022 року по справі №711/6778/21 (на яку також посилалась позивач) щодо зарахування суми частково сплачених аліментів, загальний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів за цей період становить 180439,25 грн.

Відтак, оскільки у відповідності до вимог статті 13 ЦПК України суд не має право виходити за межі позовних вимоги, стягненню з відповідача на користь позивача в межах даного провадження може бути стягнута пеня саме у розмірі, визначеному позивачем у позовній заяві - 169241,61 грн.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Своїми процесуальними правами сторони під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.

Із матеріалів справи убачається, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати спільного із позивачем сина та про свій обов`язок сплачувати аліменти на підставі відповідного судового рішення, проте свої зобов`язання вчасно та у повному обсязі не виконував.

При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин та відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів суду не надано, розрахунок заборгованості по аліментах за вищевказаний період, за який позивачка просить стягнути пеню, не спростовано належними і допустимими доказами.

Відомості щодо наявності спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів відсутні.

Будь-яких доказів наявності підстав для зменшення розміру пені з урахуванням матеріального або сімейного стану платника аліментів відповідачем суду також не надано, а матеріали справи не містять.

Отже, зважаючи на те, що позивач надала належні, допустимі та достатні докази того, що станом на момент пред`явлення позову відповідач без поважних причин, не в повній мірі та не систематично сплачував аліменти на утримання дитини, що також прослідковується із наданого державним виконавцем розрахунку, а відповідачем у свою чергу не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний у позовній заяві період.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини за період з 01.07.2019 по 31.12.2022 в розмірі 169241,61 грн, та виходячи з вимог статті 13 ЦПК України за якими суд не має право виходити за межі позовних вимоги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені за несплату аліментів у вказаний вище період саме у розмірі визначеному позивачем в сумі 169241,61 грн.

Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн позивачем ОСОБА_1 було надано суду копію договору про надання правової допомоги від 18.07.2022, що укладений між адвокатом Ковальчук Н.В. та позивачем; копію додатку №1 до вказаного договору із визначенням обсягу робіт та суми оплати за надання професійної правничої допомоги клієнту; копію акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 31.01.2023; копію ордеру серії АІ №1345061.

Також, з матеріалів справи убачається, що в ході розгляду справи судом стороною відповідача не було реалізовано своє право на подачу відзиву на позовну заяву, не висловлено своїх заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку витрат на понесену правничу допомогу. Будь-яких заяв або клопотань про зменшення судових витрат на адресу суду від відповідача також не надходило.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у відповідності до вимог підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 та частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позову у цій справі підлягав сплаті судовий збір у загальному розмірі 1692,42 грн.

Оскільки за результатами розгляду справи суд ухвалює рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , а при поданні нею до суду позовної заяви вона була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1692,42 грн.

Також, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, то понесені нею витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача на її користь у розмірі 5000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Київ, РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Київ, РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2019 року по 31.12.20122 року у розмірі 169 241,61 грн, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Київ, РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1692,42 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова