Справа № 699/1190/22
Номер провадження № 2/699/55/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2023 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Сміян А.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Умєрової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА»

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позиція позивача.

Позовна заява мотивована тим, що позивач 23.05.2017 була прийнята на роботу до відповідача на посаду бухгалтера. 08.05.2020 позивач відправила на адресу відповідача письмову заяву про її звільнення із займаної посади з 12.05.2020 у звязку з терміновим переїздом до іншого міста з метою догляду за хворими батьками. Також 08.05.2020 вона разом з письмовою заявою про звільнення відправила свою письмову згоду на пересилання їй трудової книжки «Новою Поштою» на адресу відділення №1 в м. Корсуні-Шевченківському. Указані заяви були отримані 12.05.2020 інспектором з кадрів ТОВ «АТА» Сліпченко І.Ю.

01.06.2020 позивач повторно на обидві адреси ТОВ «АТА» направила рекомендованими листами з описом вимогу про повернення трудової книжки, однак ОСОБА_3 відмовилася отримувати ці листи.

Позивача не було звільнено з роботи та не було повернуто трудову книжку, тому для захисту своїх прав вона звернулася до суду. За її позовом заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.02.2022 було визнано припиненими трудові відносини на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 12.05.2020.

Відповідач 17.08.2022 надіслав на її адресу оригінал трудової книжки та копію наказу про звільнення від 11.08.2022.

Позивач вважає період з 13.05.2020 до 11.08.2022 вимушеним прогулом, з огляду на що просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з розрахунку її середньоденної заробітної плати 263,41 грн за 563 робочі дні вимушеного прогулу, у загальному розмірі 148 299,83 грн. Також просить стягнути судові витрати.

Позиція відповідача.

Відповідач скористався правом подати відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено що позов є необґрунтованим, отже не підлягає задоволенню.

В обґрунтування своєї позиції відповідач звертає увагу на те, що позивач вже зверталася 08.07.2020 до суду з позовом про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (судова справа №699/522/20), однак 21.04.2020 подала заяву про залишення позову без розгляду. Тобто, будучи достеменно обізнаною про порушення свого права ще у липні 2020 року, позивач повторно звернулася з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу лише у вересні 2022 року. Тому сторона відповідача вважає, що позивач пропустила визначений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду.

Крім того, у відзиві вказано, що позивач, неодноразово звертаючись до суду у спорі між сторонами з приводу її звільнення, діяла недобросовісно, не прагнула своєчасно відновити та реалізувати своє порушене право та отримати справедливу сатисфакцію за таке порушення.

Відповідач зазначає, що після отримання 19.07.2022 заочного рішення суду, відповідач на підставі цього рішення звільнив позивача з роботи, видав їй розрахунок та відправив трудову книжку.

Відповідач вважає, що в даному випадку відсутня затримка видачі позивачу трудової книжки, оскільки підставою для її видачі стало заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.02.2022 у справі №699/321/21, яке набрало законної сили 19.08.2022. У цьому рішенні суд визначив дату припинення трудових відносин, і воно підлягає виконанню з моменту набрання законної сили. Тому відповідач не погоджується, що мав місце вимушений прогул, оскільки відповідач виконав усі вимоги щодо звільнення позивача відповідно до ухваленого заочного рішення суду.

Надані позивачем розрахунки про стягнення середнього заробітку за час вимушеною прогулу з 13.05.2020 відповідач вважає неправомірними та такими, що не відповідають нормам КЗпП України, адже відповідно до ст. 235 КЗпП України та принципів справедливості й співмірносгі, розрахунок має бути обмежений строком один рік.

Відповідач також не погоджується з твердженням позивача про те, що невидача їй трудової книжки в період існування судового спору в справах № 699/392/21, №699/522/20 перешкоджало позивачу реалізовувати трудові функції, оскільки позивач могла працювати за сумісництвом.

У відзиві на позов зазначено, що 10.06.2021 набрав чинності Закон України від 05.02.2021 № 1217-ІХ «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», яким започатковано ведення електронної трудової книжки як цифрового аналога паперової.

Також відповідач у відзиві звертає увагу на те, що позивач заявила витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, однак не надала належних доказів щодо понесення цих витрат.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи повідомлялися належним чином.

Сторони скористалися правом подавати клопотання, які судом були розглянуті до початку розгляду справи по суті. Додатково подані сторонами докази були приєднані до матеріалів справи.

У судовому засіданні сторона позивача позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача стосовно задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_2 працювала на посаді бухгалтера в ТОВ «АТА» та 08.05.2020 звернулася до ТОВ «АТА» із заявою про її звільнення із займаної посади з 12.05.2020 у зв`язку з переїздом по догляду за хворими батьками (а.с. 77).

У зв`язку з тим що звільнення не відбулося, позивач ОСОБА_2 08.07.2020 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АТА» про витребування трудової книжки, у якому просила зобов`язати ТОВ «АТА» видати їй трудову книжку та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 80-83).

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.04.2021 указаний позов ОСОБА_2 до ТОВ «АТА» залишено без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду (а.с. 83-84).

У судовому засіданні сторона позивача пояснила, що вказаний позов був залишений без розгляду через передчасність заявлених вимог, оскільки на той час позивач не була звільнена з роботи, отже для вимог про повернення трудової книжки та здійснення розрахунку не було підстав.

У подальшому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АТА» про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання внести до трудової книжки запису про звільнення та видати трудову книжку (судова справа №699/392/21, провадження №2/699/75/22).

Заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.02.2022, яке набрало законної сили 25.03.2022:

- визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТА» у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 12.05.2020;

- зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА» внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про звільнення з посади бухгалтера на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 12.05.2020 та видати трудову книжку.

Указаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді бухгалтера в ТОВ «АТА» та 08.05.2020 звернулася до ТОВ «АТА» із заявою про її звільнення із займаної посади з 12.05.2020 у зв`язку з переїздом по догляду за хворими батьками та з заявою про направлення на адресу відділення Нової пошти № 1 м. Корсуня-Шевченківського Черкаської області заповненої належним чином її трудової книжки. Однак ОСОБА_2 не була звільнена та трудову книжку їй відповідач не повернув (а.с. 9-12).

Відповідач 11.08.2022 прийняв наказ №12-К «Про виконання рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у справі №699/392/21», згідно з яким на підставі отриманого рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у справі №699/392/21 визнано припиненими трудові відносини з ОСОБА_2 за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КзпП України з 12.05.2020; а бухгалтерію зобов`язано провести повний розрахунок з ОСОБА_2 , надавши довідку про нараховані суми, належні при звільненні. Також наказано відшкодувати судові витрати в справі №699/392/21 (а.с. 21).

Крім того, наказом відповідача від 11.08.2022 №13-К ОСОБА_2 звільнено з 12.05.2020 з посади бухгалтера згідно з рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у справі №699/392/21 від 18.02.2022 за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 22).

Відповідач 22.07.2022 письмово звернувся до позивача з листом від 21.07.2022 № 98, у якому просив письмово повідомити адресу, за якою можна відправити позивачу трудову книжку, а також просив повідомити актуальні реквізити для відшкодування судових витрат (а.с. 14-15).

Цей лист згідно з відомостями Укрпошти позивач отримала 26.07.2022 (а.с. 16) та письмовою заявою просила направити її трудову книжку на вказану нею поштову адресу (а.с. 17).

Трудову книжку та накази, у тому числі про звільнення, відповідач направив позивачу поштою 17.08.2022 (а.с. 19).

У трудовій книжці позивача відповідач зробив запис про звільнення 12.05.2020 на підставі наказу №13-К від 11.08.2022 (а.с. 227-229).

Також 11.08.2022 відповідач здійснив на користь позивача необхідний при звільненні розрахунок (а.с. 204-220).

Позивач у період з 13.05.2020 до дати видачі їй відповідачем трудової книжки (17.08.2022) не працювала. При цьому в період з 08.02.2023 по 08.05.2023 позивач перебувала на обліку як безробітна, що вбачається з записів в її трудовій книжці та з наданої Черкаським обласним центром зайнятості інформації (а.с. 228).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких норм законодавства.

За змістом статті 22 КЗпП будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Відповідно до вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідач стверджує, що позивач пропустила такий строк звернення до суду.

Об`єднана палата КЦС у постанові від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц зазначила, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи наказ про звільнення та письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, позивач отримала 17.08.2022.

Позов ОСОБА_2 у даній справі подано до суду 01.09.2022. Указане свідчить, що позивач не пропустила визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду із цим позовом, отже суд має вирішити наявний спір по суті.

Правила ведення трудових книжок, внесення записів та їх виправлення у трудових книжках працівників мають виконуватися з урахуванням чітко визначених правил, встановлених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним Наказом Міністерством юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 (далі Постанова).

Згідно з п. 2, 3, 4 Постанови при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до положень п. 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.2 Інструкції до трудової книжки, крім іншого, вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення, і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції встановлено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Трудову книжку відповідач зобовязаний був видати позивачу в день звільнення, тобто 12.05.2020, однак видав (направив поштою) 17.08.2022.

Керуючись наведеною нормою п. 4.1 Інструкції відповідач мав би видати наказ про звільнення позивача у день видачі трудової книжки, а також відповідно до вимог п. 2.10 Інструкції скласти новий запис у трудовій книжці про нову дату звільнення. У цьому випадку відповідач мав би самостійно нарахувати заробітну плату позивачу за весь час вимушеного прогулу (тобто з 12.05.2020 до 17.08.2022) та здійснити відповідні виплати на користь позивача.

Однак відповідач лише виконав рішення суду та видав наказ, за яким звільнив позивача 12.05.2020.

При вирішенні справи №755/12623/19 у постанові від 08.02.2022 ВП ВС дослідила та проаналізувала правову природу «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який може бути стягнено працівником із роботодавця за час прогулу, викликаного незаконним звільненням. Також, суд порівняв його ознаки із «середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні».

У цій справі постановлено висновок, що правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що в даному випадку відповідач, порушуючи вимоги пунктів 4.1 та 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо визначення нового дня звільнення, позбавив позивача права отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу - тобто заробітну плату, період стягнення якої та розмір на час спірних правовідносин обмежені не були.

Однак позивач такі дії відповідача не оскаржує.

Предметом цього позову є саме питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Порушивши вимоги пунктів 4.1 та 2.10 Інструкції, відповідач фактично визнав дату 12.05.2020 як дату, коли він мав здійснити повний розрахунок з позивачем.

Відповідно до положень статей 47, 48 КЗпП (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Трудові відносини між сторонами припинено з 12.05.2020, проте рішення суду яким цей факт установлено набрало законної сили 25.03.2022, а фактично виконано відповідачем 17.08.2022.

Станом на 12.05.2020 частина 1 ст. 117 КЗпП України була викладена у такій редакції «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку».

У день звільнення 12.05.2020 позивач не працювала, оскільки перебувала у відпустці, що установлено під час розгляду справи № 699/392/21, а відповідач взагалі не визнавав факт звільнення позивача.

Позивач ОСОБА_2 отримала повний розрахунок та трудову книжку лише 17.08.2022, отже відповідач порушив строки розрахунку, визначені ст. 116 КЗпП України.

Ураховуючи встановлені обставини справи періодом затримки видачі позивачу трудової книжки слід вважати період з 12.05.2020 до 17.08.2022.

При цьому суд враховує, що позивач питання свого звільнення вирішувала в судовому порядку в межах судової справи № 699/392/21. Судове рішення щодо визнання трудових відносин припиненими набрало законної сили лише 25.03.2022. Отже очевидно, що відповідач не міг раніше видати позивачу її трудову книжку, оскільки не вважав позивача звільненою.

Будь-яке судове рішення має бути не тільки законним, а ще й справедливим. На думку суду в даному випадку ухвалення судом рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не буде відповідати принципам справедливості.

Так, позивач вказує, що через неналежну поведінку відповідача (несвоєчасне звільнення та неповернення їй трудової книжки) позивач була позбавлена можливості працевлаштуватися на іншу роботу. Інших негативних наслідків позивач не вказує.

Суд звертає увагу, що Верховна Рада України 05.02.2021 ухвалила закон України № 1217-ІХ «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», який набрав чинності 10.06.2021. Серед іншого цей закон надав можливість вести трудові книжки в електронній формі.

Таким чином, позивач була позбавлена можливості працювати внаслідок невидачі їй відповідачем трудової книжки до внесення в КзпП України вищевказаних змін щодо трудових книжок, тобто до 10.06.2021. З вказаної дати відсутність трудової книжки не перешкоджала працевлаштуванню позивача.

Позивач вважає період з 13.05.2020 до 11.08.2022 вимушеним прогулом, з огляду на що просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з розрахунку її середньоденної заробітної плати 263,41 грн за 563 робочі дні вимушеного прогулу, у загальному розмірі 148 299,83 грн.

Однак суд виснує, що в даному випадку з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні як спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника саме за період з 13.05.2020 до 09.06.2021, тобто за 271 робочий день.

Положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 1 п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абз. 4 п. 2 розділу II Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд погоджується з розрахунком позивача, відповідно до якого розмір її середньоденної заробітної плати становить 263,41 грн.

За таких обставин середній заробіток за час затримки розрахунку за період 13.05.2020 09.06.2021 становить 71 384,11 грн (271 день Х 263,41 грн).

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову у розмірі 71 384,11 грн.

Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач заявив вимоги майнового характеру у розмірі 148 299,83 грн. Судовий збір за вказані вимоги має складати 1483,00 грн.

Водночас, позивач ОСОБА_2 при подачі цього позову судовий збір не сплачувала, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати.

Однак, за висновком Об`єднаної палати КЦС, викладеним у постанові від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), отже позивач не звільнений від сплати судового збору у даній справі.

Позивач заявив позовні вимоги у розмірі 148 299,83 грн, проте суд задовольнив їх частково, а саме у розмірі 71 384,11 грн, що становить 48,13% від заявленого розміру позовних вимог.

Судовий збір за вказані вимоги дорівнює 1483,00 грн, отже з відповідача на користь державного бюджету необхідно стягнути 713,77 грн судового збору (48,13%), а з позивача 769,23 грн (51,87%).

Матеріали справи містять докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача При цьому суд враховує висновок ВС, викладений у постанові від 19.05.2021 у справі № 206/1293/19, у якому зазначено що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись статтями 14, 274, 263-265, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.05.2020 до 09.06.2021 у розмірі 71384,11 (сімдесят одна тисяча триста вісімдесят чотири грн 11 коп) грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА» як податковий агент має розрахувати від суми 71384,11 грн податки й інші обов`язкові платежі та збори, а також здійснити їх перерахування до відповідних бюджетних та позабюджетних фондів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» на користь державного бюджету України судові витрати у виді судового збору у розмірі 713,77 (сімсот тринадцять грн 77 коп) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судові витрати у виді судового збору у розмірі 769,23 (сімсот шістдесят дев`ять грн 23 коп) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: с. Нехворощ, Черкаський район, Черкаська область; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА», , місцезнаходження юридичної особи: вул. Басейна, 9, кім. 3, м. Київ, 01004; інші дані суду не відомі.

СуддяЛітвінова Г.М.