ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/9042/21
Провадження № 2/201/929/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів при стягненні аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог та правової позиції відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якій просив на підставі ст.1212 ЦК України стягнути з неї на свою користь 144137 грн. 95 коп., сплачені ним як аліменти на утримання їх спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року у справі №201/6927/19 з нього було стягнуто аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення нею навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття.

09.12.2019 Соборним відділом виконавчої служби м. Дніпра на виконання цього рішення відкрито виконавче провадження ВП №60818085.

29.09.2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_4 зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано та постановлено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року лише на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. У зв`язку з цим, 20.10.2020 року виконавче провадження ВП №60818085 за заявою ОСОБА_1 було закрито.

23.11.2020 року Соборним відділом виконавчої служби м. Дніпра на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №63704142, при цьому вона не повідомила державного виконавця про те, що вона вже отримала з ОСОБА_1 аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №60818085 в сумі 207993,47 грн., з яких, як зазначає позивач, 114519,14 грн. безпідставно.

З грудня 2020 року донька сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за власним бажанням почала проживати з позивачем та знаходиться на його повному утримані, про що було повідомлено Службу у справах дітей Соборної районної адміністрації у місті Дніпрі.

У зв`язку з цим, 28.12.2020 року позивачем було подано позов про припинення стягнення аліментів та відкрито провадження по справі № 201/12503/20, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у якій від 10.06.2021 року постановлено припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 28 грудня 2020 року.

В рамках виконавчого провадження №63704142, до набрання рішення суду законної сили 10.07.2021 року, з позивача було стягнуто, як він вважає - безпідставно, аліменти на користь відповідачки 21 401,88 грн. та 8 216.93 грн.

Зазначене, на думку позивача, стало можливим, оскільки відповідачка зловживає своїми процесуальними правами та вже під час розгляду справи про припинення стягнення аліментів, не з`являючись до суду, постійно подавала заяви та скарги до виконавчої служби, з метою як можливо довшого отримання аліментів на свою користь.

Таким чином позивач зазначає, що з нього було стягнуто у вигляді аліментів на користь відповідачки загальну суму 216 194,41 + 21 401,88 + 8 216,93 = 245 813,22 грн., із них безпідставно нею отримано 114 519,14+21 401,88+8 216,93 всього 144 137,95 грн. (а.с.1-4)

Відповідачка ОСОБА_2 з позовними вимогами не погодилася та подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що з 23.09.2019 року, коли Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було ухвалено рішення по цивільній справі №201/6927/19 до січня 2020 року, ОСОБА_1 аліменти взагалі не сплачував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів. 06.04.2020 року вона звернулася до Жовтневого районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Під час розгляду цієї цивільної справи № 201/3224/20, ОСОБА_1 15.05.2020 року була сплачена заборгованість зі сплати аліментів в сумі 69947,69 грн. У цій справі 13.06.2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 15000 грн.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що усі кошти, які вона отримала як аліменти від ОСОБА_1 , вона витратила на їх спільних доньок, користь яких аліменти й стягувалися: на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також вона зазначила, що нею здійснювалося перерахування на банківську карту доньки ОСОБА_4 аліментів, сплачених її батьком ОСОБА_1 . Окрім того, на вимоги доньки ОСОБА_4 вона їй давала всю суму коштів із отримуваних нею аліментів, перерахованих ОСОБА_1 . Окрім того, нею із її коштів та із отримуваних сум аліментів сплачувалося навчання їх спільної доньки ОСОБА_4 . Дніпропетровському університеті внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, відповідачка вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з неї безпідставно отриманих аліментів в сумі 144137,95 грн. нічим підтверджена, позовна вимога є надуманою, а цивільний позов безпідставним, так як має очевидно штучний характер з метою затягнути її у судові спори, враховуючи її майновий стан та невеликі отримувані доходи у вигляді заробітної плати, примусивши таким чином відмовитися від судового спору про поділ сумісного майна подружжя, де предметом спору є житловий будинок, автомобілі та інші речі. (а.с.59-61)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Дана позовна заява надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06.09.2021 року, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була розподілена до розгляду судді Федоріщеву С.С. (а.с.37-38).

07.09.2021 року ухвалою судді Федоріщева С.С. було відкрито провадження у даній цивільній справі, проведення судового засідання призначено на 10:30, 21.10.2021 року, сторонам було направлено судові повістки на адреси, зазначені у позовній заяві та роз`яснено наслідки неявки у судові засідання (а.с.39-40).

07.09.2021 року направлено запит на підтвердження інформації щодо місця реєстрації відповідачки та за відомостями відповідного підрозділу її адреса підтвердилася (а.с.42-43).

09.12.2021 року Третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслала до суду листа, відповідно до якого просили розглянути справу без участі їх представника (а.с.49).

Засідання по справі декілька разів відкладалися та переносилися через неявку сторін, а також за їх клопотаннями щодо перенесення засідань у зв`язку із неможливістю прибути до суду через зайнятість в інших процесах, у зв`язку із введенням воєнного стану тощо, по справі проводилися підготовчі дії: 21.10.2021 року, 25.01.2022 року, 02.03.2022 року, 11.05.2022 року, 22.06.2022 року, 20.09.2022 року, 03.11.2022 року, 28.11.2022 року, 24.01.2023 року (а.с.44-92).

21.02.2023 року та 21.03.2023 року відбулися судові слухання справи по суті, сторони мали можливість дати пояснення та задати одне одному питання по суті спору. Досліджено письмові докази. 24.04.2023 року сторони зажадали отримання письмових пояснень від третьої особи щодо фактів сплати позивачем аліментів та їх розміру (а.с.101, 127, 133).

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05.30 год. 20.05.2023 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №254/2023 від 01.05.2023 року, затвердженого Законом України №3057-IX від 02.05.2023 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені.

31.05.2023 року відповідачкою подано до суду заяву про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, в задоволенні якої в цей же день відмовлено протокольною ухвалою суду. По справі проведено судові дебати, під час яких позивач наполягав на задоволенні позову, відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, та ухвалено судове рішення, вступну та резолютивну частину якого проголошено судом одразу після виходу з нарадчої кімнати.

Фактичні обставини встановленні судом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року у справі №201/6927/19 з нього було стягнуто аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення нею навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття (а.с.5-8).

09.12.2019 Соборним відділом виконавчої служби м. Дніпра на виконання цього рішення за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №60818085 (а.с.9-11).

29.09.2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_4 зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано та постановлено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року лише на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.12-16).

У зв`язку з цим, 20.10.2020 року виконавче провадження ВП №60818085 за заявою ОСОБА_1 було закрито (а.с.17-18).

23.11.2020 року Соборним відділом виконавчої служби м. Дніпра на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №63704142 (а.с.19-24).

З грудня 2020 року донька сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за власним бажанням почала проживати з позивачем та знаходиться на його повному утримані, про що було повідомлено Службу у справах дітей Соборної районної адміністрації у місті Дніпрі (а.с.25).

У зв`язку з цим, 28.12.2020 року позивачем було подано позов про припинення стягнення аліментів та відкрито провадження по справі № 201/12503/20, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у якій від 10.06.2021 року постановлено припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 28 грудня 2020 року (а.с.26-28).

Відповідачкою надано суду виписку по банківському рахунку, що підтверджує переведення нею 12 разів грошових коштів на банківську картку доньки ОСОБА_4 у період з 10.09.2019 по 14.08.2020 року на загальну суму 41722,62 грн., та чеки на придбання продуктів харчування та одяг (а.с.106-115).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №63704142 та згідно із письмовими поясненнями Соборного відділу виконавчої служби м. Дніпра, в рамках виконавчого провадження № 60818085 з червня 2019 року по жовтень 2020 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було сплачено аліментів у розмірі 190145,28 грн, а в рамках виконавчого провадження №63704142 з жовтня 2020 року по липень 2021 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було сплачено аліментів у розмірі 54867,94 грн. (а.с.29, 136-139).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки суду.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У даній справі, предметом спору є стягнення безпідставно отриманих грошових коштів при стягненні аліментів.

Аналізуючи доводи позивача, суд погоджується із тим, що дійсно, відповідно дост.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Аналіз ст.1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Водночас, згідно зі ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Тлумачення ст.1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Аналогічний висновок з цього приводу зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку позивач на підтвердження недобросовісності відповідачки зазначає, що вона зловживає своїми процесуальними правами та вже під час розгляду справи про припинення стягнення аліментів, не з`являючись до суду, постійно подавала заяви та скарги до виконавчої служби, з метою як можливо довшого отримання аліментів на свою користь.

Однак суд критично оцінює такі доводи позивача, оскільки підтвердження вказаних тверджень суду щодо зловживання відповідачкою своїми процесуальними правами позивачем подано не було, а звернення особи із заявами та скаргами до органів державної влади є конституційним правом будь-якої людини, у випадку із судами закріплене процесуальним законом.

Відтак, ці обставини не підтверджують недобросовісності відповідачки при отриманні аліментів, в той час як аліменти з відповідача стягувалися на законній правовій підставі - судових рішень, що були чинними протягом усього періоду стягнення аліментів аж до їх скасування.

Слід також зауважити, що позивач був обізнаним не тільки із наявністю зазначених судових рішень про стягнення з нього аліментів (рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року у справі №201/6927/19 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року у цій же справі), але й з підставами для можливого зупинення їх виконання: у першому випадку це було пов`язано із фактом подачі апеляційної скарги на рішення суду його старшою донькою ОСОБА_4 та відкриттям відповідного апеляційного провадження, у другому із фактом переїзду до нього на проживання молодшої доньки ОСОБА_5 та ініціюванням ним у зв`язку з цим судового провадження № 201/12503/20. Однак позивач не вжив жодних заходів щодо зупинення виконання судових рішень про стягнення з нього аліментів ані у виконавчому провадженні ВП №60818085, ані у виконавчому провадженні №63704142, або ж відкладення вчинення виконавчих дій в цих провадженнях в порядку, регламентованому Законом України «Про виконавче провадження», а тому згадані судові рішення про стягнення аліментів виконувалися без зупинок.

Також не надано суду й будь-яких доказів стосовно того, що аліменти, отримані відповідачкою ОСОБА_2 від позивача, були витрачені не на їх спільних доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на утримання яких аліменти й були стягнуті, а на власну користь та призвели до її незаконного збагачення, або на користь інших осіб. Навпаки, як вже згадано раніше, відповідачкою надано суду виписку по банківському рахунку, що підтверджує переведення нею 12 разів грошових коштів на банківську картку доньки ОСОБА_4 у період з 10.09.2019 по 14.08.2020 року на загальну суму 41722,62 грн., та чеки на придбання продуктів харчування та одягу, які хоча і є знеособленими, але суд враховує їх як такі, що підтверджують витрати відповідачки на утримання доньок, оскільки доказів, які б це спростовували, суду не надано.

Водночас, категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. В даному випадку позивачем таку презумпцію не спростовано.

З огляду на недоведеність недобросовісності дій відповідачки з отримання аліментів, які в розумінні ст.179 СК України є власністю спільних доньок сторін, правові підстави для стягнення цих коштів з відповідачки на користь позивача на підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

З огляду на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з урахуванням ст.141 ЦПК України правові підстави для компенсації понесених позивачем судових витрат шляхом їх стягнення з відповідачки відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 15,16, 1212, 1215 ЦК України, ст.179 СК України, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів при стягненні аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев