КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/752/23
УХВАЛА

05.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди, в якій позивач просить суд:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майно грошові кошти в сумі 25000,00 грн.;

- зобов`язати відповідача відшкодувати позивачеві матеріальну шкоду в сумі 23522,22 грн. та судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши позовну заяву, суддею встановлено, що остання не відповідає вимогам ст.. 175, 177 ЦПК України, за наслідком чого ухвалою суду від 23.11.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк терміном в п`ять днів для усунення недоліків поданої заяви.

27.11.2023 року ОСОБА_1 отримано копію вищевказаної ухвали судді.

04.12.2023 року від позивача надійшла до суду заява на усунення недоліків поданої заяви, до якої подано позовну заяву в нові редакції, суб`єктний склад якої не змінено з аналогічними вищевказаним вимогам.

Оглянувши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява відповідає вимогам встановленим ст. 175-177 ЦПК України, а позивачем усунуті недоліки у відповідності до ухвали від 23.11.2023 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.12.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Разом із пред`явленим позовом, позивачем було надано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою судді від 24.11.2023 року повернуто заявникові з підстав невідповідності заяви вимогам ст. 151 ЦПК України.

Надалі, на стадії усунення недоліків поданої заяви, позивачем 04.12.2023 року повторно надано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна ОСОБА_2 гаражний бокс, загальною площею 21,7 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що 06.11.23 він звернувся до ОСОБА_2 з вимогою щодо повернення відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України майна у вигляді грошових коштів у розмірі 25 000 грн. та з вимогою щодо відшкодування матеріальної шкоди від втрат від інфляції за період 15.02.17 - 06.11.23 у розмірі 23 148 грн 26 коп.

Однак, за станом на 18.11.23 року, як стверджує позивач, вказана вимога з боку відповідача не виконана, грошові кошти не виплачені.

Вказані обставини обумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Також, з вказаних підстав позивач вважає, що наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка № 354968120 від 18.12.23) у власності ОСОБА_2 наявне нерухоме майно, зокрема гаражний бокс, загальної площі 21,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

За наслідком чого, приймаючи розмір заявлених вимог, позивач вважає наявними підстави для накладення арешту на належне відповідачеві майно, для забезпечення виконання рішення суду в цій справі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Як вбачається між позивачем та відповідачем виник спір стосовно грошових коштів в сумі 25000,00 грн., які як вважає позивач належать йому та без достатніх підстав перебувають у володіння відповідача, на які в свою чергу позивачем нараховані інфляційні втрати та три відсотки річних.

У відповідності до наданої до суду Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №354968120 від 18.12.23 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно, зокрема - гаражний бокс, загальної площі 21,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Однак, в порушення вищевикладених приписів, заявником не доведено і не підтверджено жодним доказом, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, як і не доведено вчинення відповідачем, жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

Посилання на невиконання відповідачем письмової вимоги, судом не приймаються як належні докази на підтвердження наявності ризиків не виконання відповідачем майбутнього рішення суду, враховуючи, що матеріали справи не містять доказі на підтвердження взагалі отримання відповідачем відповідної вимоги, як і доказів вчинення відповідачем жодних дій, які б підтверджували позицію останнього та дій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, або приховання власного майна.

При цьому, судом враховується, що нерухоме майно, щодо якого позивач просить вжити заходів забезпечення позову не є предметом позовних вимог.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження вартості нерухомого майна, щодо якого позивачем заявлені вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити співмірність заявлених до вжиття заходів забезпечення позову з ціною позову визначеною у розмірі 48522,22 грн.

Отже, заява про забезпечення позву не містить об`єктивних обґрунтувань ризиків не виконання рішення суду, обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позивачем не надано належних й допустимих доказами підтверджень наявності таких обставини. В тому числі, що виконання рішення суду може гарантуватися тільки шляхом подальшого відчуження зазначеного нерухомого майна гаражного боксу, загальної площі 21,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_1 .

Зазначені обставини перешкоджають суду, з урахуванням прав і законних інтересів сторін, встановити співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а також співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи вищевикладене, суд доходить до висновку про необґрунтованість викладених позивачем в обґрунтування необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.