РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3110/23

Номер провадження 2/495/2082/2023

24 травня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Саханова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора, Південне міжрегіональне Управління міністерства юстиції про знаття арешту майна -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коломацький М.Г. звернулась до суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати арешт і заборону відчуження зі всього нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке обтяжено у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, номер запису про обтяження : 31070681, дата та час реєстрації 08.04.2019 року 14:21:49, на ім`я ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного Постановою «Про арешт майна боржника» від 05.04.2019 року у виконавчому провадженні ВП №3026910, а також вчинити дії по вилученню обтяження арешта накладеного на все нерухоме майна на ім`я ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 , вказаного у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, Номер запису про обтяження:31070681. Дата та час державної реєстрації 08.04.2019 року, 14:21:49.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 20.12.2022 року нею була подана заява до Південного Межрегіонального Управління міністерства Юстиції (м. Одеса) Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області щодо виключення ОСОБА_3 її двоюрідного брата з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна України - номер обтяження: 31070681 від 08.04.2019 року Дата, час державної реєстрації: 08.04.2019 року 14:21:49 ,- як боржника по сплаті аліментів, та зняття арешту зі всього нерухомого майна за виконавчим провадженням № BIT 3026910 від 30.11.2006 року, Постанова про арешт майна боржника,- серія та номер : BП № 3026910(аліменти) видана 05.04.2019 року, - виконавчий лист № 2-175 від 30.11.2006 року, був виданий Ананіївським райсудом Одеської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Також було повідомлено виконавчу службу в заяві, що її двоюрідній брат помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і вона не може прийняти спадщину і отримати свідоцтво на спадщину у нотаріуса за законом в зв?язку з арештом майна яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Рішення виконавчої служби - ОСОБА_1 , Білгород-Дністровським Відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за № 58178/21.3-16 від 23.12. 2022 року, було рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту, оскільки у Відділу відсутні підстави для задоволення вимог щодо зняття арешту, адже зазначене вище виконавче провадження ВІТ № 3026910 було завершено відповідно до вимог п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено про наявність заборгованості зі сплати аліментів, однак нею не вирішено питання про зняття арешту із майна боржника, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника, - серія та номер: ВП № 3026910 видана 05.04.2019 року від 03 лютого 2016 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2023 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2023 року було витребувано від Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24) завірену копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомляли.

20.04.2023 року від відповідачки по справі ОСОБА_2 , надійшов відзив на вищезазначену позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора, Південне міжрегіональне Управління міністерства юстиції про знаття арешту майна.

Свій відзив відповідачка обґрунтувала зокрема тим, що у зв?язку з наявністю у померлого ОСОБА_3 заборгованості по аліментам відповідною виконавчою службою, було накладено арешт на майно боржника, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У скасуванні арешту в рамках вказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 було відмовлено.

Безпосередньо саме виконавче провадження було закінчено, але в постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено про наявність заборгованості зі сплати аліментів. На даний час потреба у накладені арешту на майно боржника, котрий не виплатив боржник аліменти на дітей не відпала, а обставини, котрі зумовили застосування арешту нa майно нe змінилися.

Крім того, діти ОСОБА_4 , являються спадкоємцями ближчого ступеню споріднення при спадкуванні, ніж двоюрідна сестра, але вони навіть не були повідомлені позивачкою про смерть батька, саме ОСОБА_1 не повідомивши про смерть ОСОБА_3 та про відкриття спадщини, в своїх інтересах позбавила дітей померлого спадкодавця можливості на протязі терміну в шість місяців визначеного законом, подати відповідну заяву про прийняття спадкового майна, після смерті їх батька.

В судове засідання представник Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції не з`явився. Проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

В судове засідання представник другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області не з`явився. Проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було складено актовий запис № 1685 від 26.04.2022 року свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на належне йому за життя майно.

Відповідно до копії спадкової справи № 71/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини на майно померлого звернулась ОСОБА_1 .

Як зазначає позивачка, 20.12.2022 року нею повідомлено виконавчу службу в заяві, що її двоюрідній брат помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і що вона не може прийняти спадщину та отримати свідоцтво на спадщину у нотаріуса за законом в зв?язку з арештом майна яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції від 23.12.2022 року № 58178/21.3-16 вбачається, що у період часу з 21.07.2008 по 05.04.2019 на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 3026910 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 2-175 виданого 30.11.2006 року Ананіївським райсудом Одеської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

На підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № 3026910 завершено, заборгованість по аліментам боржника на момент досягнення дитиною повноліття станом на 31.08.2017 складала у сумі 79833,74грн.

3 метою забезпечення реального виконання рішення виконавчого документа державним виконавцем на нерухоме майно боржника, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено арешт та внесено відомості щодо боржника до Єдиного реєстру боржників України, про що була винесена постанова про арешт майна боржника та постанова повернення виконавчого документа стягувачу від 05.04.2019 року.

Матеріали вищезгаданого виконавчого провадження за № 3026910 знищено за закінченням терміну зберігання. У зв`язку з чим позивачку було повідомлено про неможливість задовольнити її вимоги.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Так суд зазначає, що у ОСОБА_3 існувала заборгованість по сплаті аліментів в рамках виконавчого провадження № 3026910 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 2-175 виданого 30.11.2006 року Ананіївським райсудом Одеської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Відповідно до позиції викладеної в постанові Верховного суду від 21.03.2010 у справі № 161/11682/15-4 за змістом статті 194 Сімейним кодекс України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина.

У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину.

Зі спадкоємця можна стягнути заборгованість аліментів спадкодавця, але при цьому зобов`язання щодо відшкодування пені 3 % річних та інфляційних за прострочення сплати аліментів є відповідальністю боржника, не входять до складу спадщини, а тому підстав для стягнення таких штрафних санкцій з спадкоємця боржника немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що смерть ОСОБА_3 , не є підставою для зняття арешту на належне йому майно, яке було накладено на підставі стягнення аліментів, оскільки станом на день звернення до суду позивачкою, а саме 29.03.2023 року існує заборгованість зі сплати аліментів.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст.391 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3ст.59 Закону,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Пунктом 4 ст. 59 Закону передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно ч. 5ст. 59 Закону,у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На теперішній час порядок зняття арешту з майна регулюється статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон).

Відповідно до п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, позивачем не було надано доказів, про те, що на теперішній час відпала потреба у накладенні арешту на все нерухоме майно, або змінилися обставини, які зумовили його застосування, що її двоюрідний брат не являється боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого він був накладений.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якого суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, та враховує, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Тому, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора, Південне міжрегіональне Управління міністерства юстиції про знаття арешту майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя