КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 381/1751/22 Головуючий у І інстанції - Осаулова Н.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/2666/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд до ОСОБА_1 з указаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 за період з лютого 2022 року по вересень 2022 року у розмірі 26 512,50 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що батьками ОСОБА_3 є позивач та відповідач.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року у справі №381/3881/18 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 02 листопада 2018 року.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, а у подальшому відкрито виконавче провадження.

З лютого 2022 року ОСОБА_1 з власної вини не сплачує аліменти на утримання сина, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 за період з лютого 2022 року по 26 вересня 2022 року у сумі 26 512,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Уважає, що його вини у наявності заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини немає, а тому відсутні підстави для стягнення з нього пені у розмірі 26 512,50 грн.

Зауважує, що 28 січня 2022 року відповідно до наказу №14 о/с його було звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та 25 лютого 2022 року він вступив у добровільний батальйон при Фастівському районному управлінні поліції, де безоплатно до травня місяця перебував на блок-постах міста.

У лютому місяці він звернувся до Пенсійного фонду України за нарахуванням пенсії.

Зазначає, що з невідомих відповідачу підстав примусове відрахування суми аліментів з його пенсії відділом державної виконавчої служби не здійснювалось.

Вказує, що у липні 2022 року після отримання пенсійних виплат спрямував 15 150 грн на погашення арештованої суми заборгованості по сплаті аліментів, а у жовтні 2022 року сплатив позивачу 26 500 грн для усунення заборгованості по аліментам.

17 лютого 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, надуманими, недоведеними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи та не спростовують висновків, викладених у рішенні суду.

Вказує, що відповідачем аліменти протягом лютого-вересня 2022 року не сплачувались взагалі, що відповідно до статті 196 СК України є підставою для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Звертає увагу суду, що заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 26 512,50 грн була сплачена відповідачем лише 18 жовтня 2022 року.

Уважає, що відповідачем не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції, зокрема в частині відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд уважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів та про наявну заборгованість, разом з тим, він не вчинив всіх дій, щоб погасити заборгованість та виконувати рішення суду в добровільному порядку.

Позивачем проведено розрахунок відповідно до формули, яка була визначена Великою Палатою Верховного Суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17 липня 2003 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є вже повнолітнім (а.с. 15).

ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та є інвалідом з дитинства, має діагноз: помірна розумова відсталість внаслідок хвороби Дауна. Недорозвиток мовлення 1 рівня. Сенсорна алалія. Дизартрія. Алексія. Агафія, Акалькулія . Даний факт підтверджується медичними виписками (а.с. 21-23).

Позивач ОСОБА_2 є опікуном ОСОБА_3 у відповідності до посвідчення НОМЕР_2 (а.с. 24).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року у справі №381/3881/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 02 листопада 2018 року.

На виконання вказаного рішення 28 лютого 2019 року видано виконавчий лист.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, 06 березня 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3, за яким стягувачем є ОСОБА_2 , боржником - ОСОБА_1 .

Як убачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 станом на 14 вересня 2022 року, з лютого 2022 року по серпень 2022 року включно ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 26 512,50 грн (а.с. 50-52).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Як установлено судом першої інстанції, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року у справі №381/3881/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 02 листопада 2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 від 14 вересня 2022 року, з лютого 2022 року по серпень 2022 року включно ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 26 512,50 грн (а.с. 50-52).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував наявність та вказаний у вищезазначеному розрахунку розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Окрім того, як зазначає відповідач в апеляційній скарзі та це підтверджує позивач у своєму відзиві, 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 сплатив заборгованість за аліментними зобов`язаннями у розмірі 26 512,50 грн.

Отже, відповідач визнав наявність заборгованості та погодився з її розміром, який згідно розрахунку заборгованості від 14 вересня 2022 року складає 26 512,50 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та визначаючи відповідний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, виходив з того, що розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів та врахував розрахунок заборгованості від 14 вересня 2022 року, здійснений державним виконавцем у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, оскільки відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів та про наявну заборгованість, разом з тим він не вчинив всіх можливих дій, щоб погасити заборгованість та виконувати рішення суду в добровільному порядку, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Не заслуговують на увагу суду посилання відповідача на відсутність його вини у наявності заборгованості по сплаті аліментів, оскільки 28 січня 2022 року відповідно до наказу №14 о/с його було звільнено зі служби в поліції та 25 лютого 2022 року він вступив у добровільний батальйон при Фастівському районному управлінні поліції, де безоплатно до травня місяця перебував на блок-постах міста, в лютому місяці він звернувся до Пенсійного фонду України за нарахуванням пенсії, проте з невідомих відповідачу підстав примусове відрахування суми аліментів з його пенсії відділом державної виконавчої служби не здійснювалось, виходячи з наступного.

Як убачається з наказу №14 о/с, ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за власним бажанням. У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до пенсійного фонду України за призначенням пенсії саме у лютому 2022 року, також як відсутні будь-які докази відсутності у останнього доходу на протязі лютого - травня 2022 року. Жодних відомостей про працевлаштування ОСОБА_1 після січня 2022 року матеріали справи не містять. Окрім того, навіть після отримання пенсійних виплат ОСОБА_1 не сплачував аліменти на утримання дитини до ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата сплати заборгованості у розмірі 26 512,50 грн).

Вказані обставини свідчать про наявність вини ОСОБА_1 в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки останній не вчинив всіх можливих дій для сплати аліментів на утримання непрацездатного сина ОСОБА_3 , який є дитиною-інвалідом та постійно потребує стороннього догляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник