ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3859/23

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1130/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого- судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Чернігівобленерго

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Чернігівобленерго на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 28 червня 2023 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 03 липня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Чернігівобленерго про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ Чернігівобленерго про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що його, наказом АТ Чернігівобленерго від 20.02.2023 року № 57-к позивача, інспектора групи технічного аудиту, звільнено з роботи 20.02.2023 року за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Підставою для звільнення позивача стало те, що в результаті перевірки знань з питань охорони праці і технічної експлуатації та повторної перевірки він отримав оцінки не знає. За доводами позивача, у відповідача не було законних підстав для проведення позапланової перевірки знань, і тому дії відповідача, на думку позивача, є неправомірними та суперечать чинному законодавству, проведення перевірки знань з питань охорони праці та з питань технічної експлуатації відбулось із порушенням норм законодавства. Позивач зазначає, що він не допускав порушення нормативно-правових актів. При цьому, документи, які б підтверджували вказані порушення, відсутні, що виключає факт їх вчинення. За доводами позивача, відповідачем при його звільненні було формально встановлено недостатність кваліфікації для виконання роботи, оскільки позивач з 11.02.2008 року до 20.02.2023 року жодного разу не допускав порушення своїх трудових обов`язків, в тому числі, і нормативно-правових актів, а також успішно проходив перевірки знань з питань охорони праці та з питань технічної експлуатації. Позивач стверджував, що звільняючи його із займаної посади, відповідач не запропонував позивачу іншої посади. За наведених обставин, оскільки ОСОБА_1 було звільнено незаконно, у вимогах заявленого позову позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ АТ Чернігівобленерго Чернігівські міські електричні мережі №57-к від 20.02.2023 року про звільнення його за пунктом 2 статті 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді інспектора групи технічного аудиту Акціонерного товариства Чернігівобленерго Чернігівські міські електричні мережі; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.06.2023 року було задоволено позов ОСОБА_1 до АТ Чернігівобленерго про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом визнано незаконним наказ АТ Чернігівобленерго Чернігівські міські електричні мережі №57-к від 20.02.2023 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора групи технічного аудиту АТ Чернігівобленерго. Стягнуто з АТ Чернігівобленерго на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 68 511 грн. 48 коп., з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Стягнуто з АТ Чернігівобленерго на користь держави 2 147 грн. 20 коп. судового збору. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітку за один місяць в сумі 16 383 грн. 18 коп. допущено судом до негайного виконання.

В апеляційній скарзі АТ Чернігівобленерго просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, в повному обсязі, при цьому, поклавши на позивача понесені відповідачем судові витрати. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року є необґрунтованим, судом не надано обґрунтованої оцінки доводам відповідача, не в повному обсязі з`ясовано обставини справи та досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення спору, надано невірну оцінку наявним доказам, а також невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та прийняття помилкового рішення. В доводах апеляційної скарги апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що, виходячи з приписів п.3.2.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, покладення відповідачем відповідальності саме на позивача є недоречним, оскільки особи, які віддали розпорядження на виконання позивачем робіт, не переконалися, що позивач може бути включений до розпорядження на виконання роботи, зазначеної в ньому. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги положення п.6.2.3 та п.3.10.6 вищевказаних Правил, виходячи з яких, саме працівник, який безпосередньо виконує роботи, в даному випадку, позивач, має повідомити працівника, який віддав йому розпорядження про закінчення робіт по цьому розпорядженню, після чого приступати до виконання робіт за наступним розпорядженням. При цьому, судом першої інстанції проігноровано письмові та усні пояснення позивача щодо визнання ним порушень вищезазначених норм. Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що: із пояснень позивача слідує, що фактично він виконував роботи за розпорядженнями почергово, оскільки фізично перебувати у різних місцях і виконувати одночасно роботи неможливо; позивач виконав роботи поступово, сказав про їх закінчення, розпорядження були закриті, і будь-яких зауважень щодо виконаної ним роботи не було. При цьому, апелянт вказує, що даного висновку суд першої інстанції дійшов лише на підставі слів позивача, і такий висновок суду спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, поясненнями позивача щодо виконання ним двох розпоряджень одночасно. Апелянт вважає припущенням суду висновок відносно того, що є загальновідомим факт, що енергетики у період масованих обстрілів території України по енергетичним спорудам України змушені були працювати понаднормово для усунення пошкоджень та відновлення електропостачання; у спірний період були систематичні аварійні та планові відключення електропостачання споживачів, ситуація з електропостачанням була критичною; крім того, 15 листопада 2022 року мала місце масована ракетна атака по всій території України, а тому залучення позивача до робіт 16, 18 листопада 2022 року за різними розпорядженнями могло бути необхідним для виконання робіт з усунення недоліків пошкоджень. Апелянт стверджує, що фактично, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов до висновку про можливість, допустимість, необхідність та виправданість порушень вимог регуляторних актів в умовах масових обстрілів енергетичних об`єктів на території України, і дане припущення суду не підкріплено нормами чинного законодавства. Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 не виявив відповідних знань вимог і норм в енергетичній сфері та сфері охорони праці, що підтверджено результатами перевірки знань з питань охорони праці та особистими письмовими поясненнями позивача. Апелянт вказує, що п.5.3.60 ГКД 34.20.507-2003 Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила передбачено, що знання працівників, яких перевіряють, оцінюються за шкалою: пройшов перевірку знань - Знає або не пройшов перевірку знань - Не знає. Працівник, який не пройшов перевірку знань під час первинної, чергової і позачергової перевірки, негайно відсторонюється від керівництва і самостійного проведення відповідних робіт. Йому призначається повторна перевірка в термін, встановлений комісією, але не пізніше, ніж через місяць. Працівник, який не пройшов перевірку знань під час повторної перевірки, звільняється із займаної посади і питання про його працевлаштування вирішується роботодавцем відповідно до трудового законодавства. Проте, як зазначає апелянт, вказана норма залишилась поза увагою суду першої інстанції. За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які у сукупності підтверджують неякісне та неналежне виконання позивачем трудових обов`язків, через недостатню кваліфікацію ОСОБА_1 . Апелянт вказує, що відповідачем було виконано обов`язок щодо проведення навчання працівників з питань охорони праці, при цьому, позивач не пройшов позачергову та повтору перевірки знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, що є невід`ємним елементом його посадових обов`язків. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не досліджував та не встановлював, чи отримував позивач заробітну плату за іншим місцем роботи або допомогу по безробіттю.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пода В.В. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу АТ Чернігівобленерго, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи (а.с.240), не з`явився.

При цьому, від АТ Чернігівобленерго на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи 15.11.2023 року на іншу дату, у зв`язку із неможливістю явки в судове засідання представника відповідача.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Жодних належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання апеляційного суду свого представника, відповідачем суду не надано. За даних обставин, у апеляційного суду відсутні підстави для визнання поважними причин неявки представника відповідача в судове засідання апеляційного суду 15.11.2023 року.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач з 11.02.2008 року перебував у трудових відносинах з АТ Чернігівобленерго та з 03.06.2019 року обіймав посаду інспектора групи технічного аудиту, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.14-15). Позивач був членом профспілкової організації.

Як вбачається з акта перевірки дотримання нормативно-правових актів з охорони праці на робочому місці від 13.12.2022 року, інспектор ГТА Домашенко С.В. 16.11.2022 року виконував роботи за розпорядженням №585 з 11 год. 08 хв. до 14 год. 19 хв., в складі бригади під керівництвом інженера СЗОЕЕ ОСОБА_2 , і в той же час був керівником робіт за розпорядженням № 2691 з 10 год. 15 хв. до 16 год. 35 хв. 18.11.2022 року інспектор ОСОБА_1 також виконував роботи за розпорядженнями №591 з 10 год. 43 хв. до 13 год. 23 хв. у складі бригади інженера СЗОЕЕ ОСОБА_3 і в цей же час був керівником робіт згідно розпорядження № 2726 з 10 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв. 05.12.2022 року інспектор ГТА ОСОБА_1 виконував роботи за розпорядженням № 636 в складі бригади інженера СЗОЕЕ ОСОБА_3 , і одночасно був керівником робіт за розпорядженням № 2915 (№ 636 з 11 год. 54 хв. до 14 год. 30 хв., №2915 з 11 год. 20 хв. до 16 год. 35 хв.) (а.с.75-76).

13.12.2022 року позивач подав директору з охорони праці АТ Чернігівобленерго ОСОБА_4 пояснювальні, в яких зазначив про те, що згідно розпоряджень №2691, №2726, ним було сплановано планові роботи, але в процесі робіт відкрито нові розпорядження №585, 291, хоча попередні не були закриті. Вказав, що такі дії більше не повторяться (взяв до уваги) (а.с.77, 78).

З інформації, яка міститься у журналі обліку робіт за нарядами і розпорядженнями групи технічного аудиту вбачається, що розпорядження на виконання ОСОБА_1 16.11.2022 року і 18.11.2022 року робіт № 2691, 2726 віддав ОСОБА_5 (а.с. 63-68).

Згідно з журналом обліку робіт за нарядами і розпорядженнями Чн МЕМ 16.11.2022 розпорядження № 585 на виконання ОСОБА_1 робіт віддав ОСОБА_2 , а 18.11.2022 року за № 591- ОСОБА_3 (а.с. 69-74).

Відповідно до наказу Акціонерного товариства Чернігівобленерго від 19.12.2022 року №356-01-03 про результати проведення перевірки робочих місць з 21 листопада до 14 грудня 2022 року за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме: порушення вимог охорони праці - п. 6.1.1 та п. 6.2.3. НПАОП 40.1-1.01-97, п. 3.1.2 та п. 3.10.6 НПАОП 40.1-1.21-98 (інспектор групи технічного аудиту (далі - ГТА) ОСОБА_1 недодержувався вимог організаційних заходів щодо безпечного виконання робіт в діючих електроустановках - працівник одночасно виконував роботи по двом різним розпорядженням (на момент допуску до робіт за новим розпорядженням попереднє розпорядження не було закрите), при цьому був одночасно і керівником робіт, і членом бригади) інспектору ГТА ВП Чернігівські МЕМ Домашенку Сергію Васильовичу вирішено премію за результатами фінансово-господарської діяльності за грудень 2022 року, не нараховувати (а.с.81-84).

20.12.2022 року ОСОБА_1 було організовано та проведено позапланову перевірку знань з питань охорони праці та технічної експлуатації.

Так, згідно з Протоколом №883 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці від 20.12.2022 року перевірено знання позивача Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України Про охорону праці, Правил безпечної експлуатації електроустановок (НПАОП 40.1-1.01-97); Правил експлуатації електрозахисних засобів (НПАОП 40.1-1.07-01); Правил охорони праці під час роботи з інструментом та пристроями (НПАОП 0.00-1.71-13); Правил охорони праці на автомобільному транспорті (НПАОП 0.00-1.62-12); Вимог щодо безпеки та захисту здоров`я працівників під час роботи з екранними пристроями (НПАОП 0.00-7.15-18); Порядків надання домедичної допомоги особам при невідкладних станах, затверджених наказом МОЗ від 09.03.2022 року № 441, та зазначено, що він не знає вказаних норм. Призначено повторну перевірку знань до 30.12.2022 року (а.с.88).

Відповідно до Протоколу № 884 засідання комісії з перевірки знань з питань технічної експлуатації від 20.12.2022 року перевірено знання позивачем Закону України Про ринок електричної енергії; Кодексу систем розподілу; Кодексу комерційного обліку електричної енергії; Правил роздрібного ринку електричної енергії; документи Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила (ГКД 34.20.507- 2003 зі змінами згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 21.06.2019 року № 271); Правил будови електроустановок. Електрообладнання спеціальних установок (НПАОП 40.1-1.32-01); Правил улаштування електроустановок; Правил охорони електричних мереж (161-2017-п); Норм випробування електрообладнання (СОУ-Н ЕЕ 20.302:2007) та зазначено, що позивач не знає вказаних норм. Призначено повторну перевірку знань до 30.12.2022 року (а.с.89).

З 26.12.2022 року до 13.01.2023 року позивач перебував у щорічній основній відпустці (а.с.92).

З 21.01.2023 року до 27.01.2023 року позивач мав захворювання та був тимчасово непрацездатним (а.с.93-94), у зв`язку з чим повторна перевірка знань з питань охорони праці та технічної експлуатації була проведена 07.02.2023 року.

Згідно Протоколу №141 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці від 07.02.2023 року позивач не знає зазначених у ньому норм (а.с.95).

Також, відповідно до Протоколу №142 засідання комісії з перевірки знань з питань технічної експлуатації від 07.02.2023 року позивач не знає вказаних у ньому норм (а.с.96).

08.02.2023 року директор охорони праці ОСОБА_4 подав т.в.о. голові правління ОСОБА_6 службову записку, в якій просив вирішити питання подальшої роботи інспектора ГТА ВП Чернігівські МЕМ Домашенка С.В (а.с.61-62).

15.02.2023 року, у зв`язку із незадовільним результатом позапланової перевірки знань з питань охорони праці та з питань технічної експлуатації 20.12.2022 року та незадовільним результатом повторної перевірки знань 07.02.2023 року, позивачу повідомлено, що він підлягає звільненню з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України та запропоновано переведення на вакантні посади станом на 15.02.2023 року, згідно переліку (а.с.114-116).

Від підпису про ознайомлення із зазначеними пропозиціями позивач відмовився, про що АТ Чернігівобленерго 15.02.2023 року було складено акт про відмову від підпису про ознайомлення з пропозиціями щодо вакантних посад, станом на 15.02.2023 року (а.с.117).

16.02.2023 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення стосовно результатів перевірки знань з питань охорони праці та з питань технічної експлуатації 20.12.2022 року та результатів повторної перевірки 07.02.2023 року, а також роз`яснено, що незадовільні результати перевірки знань є підставою для звільнення з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, однак позивач відмовився надавати письмові пояснення, про що складено акт від 16.02.2023 року (а.с.118).

На підставі наказу АТ Чернігівобленерго Чернігівські міські електричні мережі №57-к від 20.02.2023 року, позивача було звільнено з роботи 20.02.2023 року за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Від переведення на іншу посаду позивач відмовився (а.с.13, 119).

Отримувати наказ про звільнення позивач відмовився, у зв`язку з чим 20.02.2023 року АТ Чернігівобленерго було складено акт про відмову засвідчувати факт отримання копії наказу про звільнення з роботи та отримання повідомлення про нараховані та виплачені суми (а.с.121).

20.02.2023 року засобами поштового зв`язку позивачу було надіслано наказ про звільнення від 20.02.2023 року №57-к та повідомлення про нараховані та виплачені суми (а.с.122-124), які він отримав 23.02.2023 року (а.с.125).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 до АТ Чернігівобленерго позову про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції врахував, що підставою для проведення позапланової перевірки знань позивача з питань охорони праці та технічної експлуатації слугували виявлені службою охорони праці порушення - позивач одночасно виконував роботи по двом різним розпорядженням (на момент допуску до робіт за новим розпорядженням попереднє розпорядження не було закрите), при цьому, був одночасно і керівником робіт, і членом бригади. В ході розгляду даної справи судом першої інстанції було встановлено, що розпорядження на виконання позивачем робіт 16.11.2022 року та 18.11.2022 року віддавали ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_2 при видачі розпоряджень знав, що позивачем не були закриті попередні. Виходячи із приписів пункту 3.2.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України 09.01.1998 року №4, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме ті працівники, які віддавали розпорядження на виконання позивачем робіт, мають відповідати за якісний і кількісний склад бригади і призначення працівників, відповідальних за безпечне виконання робіт. За вказаних обставин, суд першої інстанції вважав, що покладення відповідачем відповідальності саме на позивача, є недоречним, оскільки особи, які віддавали розпорядження на виконання робіт позивачем, не переконалися, що позивач може бути включений до розпорядження на виконання роботи, зазначеної в ньому. Також судом першої інстанції були прийняті до уваги пояснення позивача, з яких слідує, що фактично він виконував роботи за розпорядженнями почергово, оскільки фізично перебувати у різних місцях і виконувати одночасно роботи, є неможливим. Позивач виконав роботи поступово, доповів про їх закінчення, розпорядження були закриті, і будь-яких зауважень щодо виконаної ним роботи не було. Крім того, як зазначив суд першої інстанції, законодавчо не визначено строку повідомлення про виконані роботи за розпорядженнями. У оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 28.06.2023 року вказано, що енергетики у період масованих обстрілів території України по енергетичним спорудам України змушені були працювати понаднормово для усунення пошкоджень та відновлення електропостачання. У спірний період були систематичні аварійні та планові відключення електропостачання споживачів, ситуація з електропостачанням була критичною. Крім того, 15.11.2022 року мала місце масована ракетна атака по всій території України, а тому залучення позивача до робіт 16, 18 листопада 2022 року за різними розпорядженнями могло бути необхідним для виконання робіт з усунення наслідків пошкоджень енергетичної інфраструктури України, що мало виконуватися кваліфікованими працівниками, і ці обставини, як зазначив суд першої інстанції у рішенні від 28.06.2023 року, не можуть бути не враховані судом при розгляді даної справи. Щодо проведення перевірки знань позивача з питань охорони праці та технічної експлуатації, суд першої інстанції врахував, що позивач з 2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, і щороку проходив перевірки знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, за результатами яких комісією визначалося, що позивач знає необхідні норми. Востаннє позивач пройшов перевірку знань 15.09.2022 року, тобто, незадовго до позапланової, і позивач знав відповідні норми, та був допущений до роботи. Судом першої інстанції було враховано, що будь-яких Методик, Інструкцій, Порядків тощо, які б визначали систему оцінювання та критерії оцінки знань працівників товариства, немає, і, як зазначив позивач, він відповів на всі питання. При цьому, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що доказів неякісного чи неналежного виконання позивачем трудових обов`язків саме через його недостатню кваліфікацію та/або рівень знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, відповідачем не надано, і наявний у матеріалах справи наказ про зменшення позивачу премії у 2021 році не свідчить про неналежне виконання позивачем обов`язків саме через недостатню кваліфікацію та/або рівень знань з питань охорони праці та технічної експлуатації. Судом першої інстанції було прийнято до уваги, що позивач працював у товаристві 15 років, мав кар`єрне зростання (був старшим інспектором), до дисциплінарної відповідальності не притягувався, щороку успішно проходив перевірки знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, тому, за даних обставин, суд першої інстанції вважав непідтвердженими належними доказами доводи відповідача про те, що ним було виявлено недостатню кваліфікацію позивача, і що позивач не може в подальшому належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки саме через недостатню кваліфікацію. За вищенаведених встановлених фактичних обставин, які є документально підтвердженими, суд першої інстанції, на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним наказу про звільнення позивача, та поновлення його на роботі. Вирішуючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції керувався приписами статті 27 Закону України Про оплату праці, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, роз`ясненнями п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів. Встановивши на підставі довідки №50/5222/01-14 від 27.06.2021 року, що станом на 20.02.2023 року середньоденна заробітна плата позивача складала 744 грн. 69 коп., і оскільки з 21.02.2023 року до 28.06.2023 року пройшло 92 робочих дня, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 68 511 грн. 48 коп. (744 грн. 69 коп. х 92 робочих дні), виплату якого належить провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року про наявність підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до АТ Чернігівобленерго позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що, виходячи з приписів п.3.2.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, покладення відповідачем відповідальності саме на позивача є недоречним, оскільки особи, які віддали розпорядження на виконання позивачем робіт, не переконалися, що позивач може бути включений до розпорядження на виконання роботи, зазначеної в ньому. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги положення п.6.2.3 та п.3.10.6 вищевказаних Правил, виходячи з яких, саме працівник, який безпосередньо виконує роботи, в даному випадку, позивач, має повідомити працівника, який віддав йому розпорядження про закінчення робіт по цьому розпорядженню, після чого приступати до виконання робіт за наступним розпорядженням. При цьому, судом першої інстанції проігноровано письмові та усні пояснення позивача щодо визнання ним порушень вищезазначених норм. Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що: із пояснень позивача слідує, що фактично він виконував роботи за розпорядженнями почергово, оскільки фізично перебувати у різних місцях і виконувати одночасно роботи неможливо; позивач виконав роботи поступово, сказав про їх закінчення, розпорядження були закриті, і будь-яких зауважень щодо виконаної ним роботи не було. При цьому, апелянт вказує, що даного висновку суд першої інстанції дійшов лише на підставі слів позивача, і такий висновок суду спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, поясненнями позивача щодо виконання ним двох розпоряджень одночасно. Апелянт вважає припущенням суду висновок відносно того, що є загальновідомим факт, що енергетики у період масованих обстрілів території України по енергетичним спорудам України змушені були працювати понаднормово для усунення пошкоджень та відновлення електропостачання; у спірний період були систематичні аварійні та планові відключення електропостачання споживачів, ситуація з електропостачанням була критичною; крім того, 15 листопада 2022 року мала місце масована ракетна атака по всій території України, а тому залучення позивача до робіт 16, 18 листопада 2022 року за різними розпорядженнями могло бути необхідним для виконання робіт з усунення недоліків пошкоджень. Апелянт стверджує, що фактично, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов до висновку про можливість, допустимість, необхідність та виправданість порушень вимог регуляторних актів в умовах масових обстрілів енергетичних об`єктів на території України, і дане припущення суду не підкріплено нормами чинного законодавства. Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 не виявив відповідних знань вимог і норм в енергетичній сфері та сфері охорони праці, що підтверджено результатами перевірки знань з питань охорони праці та особистими письмовими поясненнями позивача. Апелянт вказує, що п.5.3.60 ГКД 34.20.507-2003 Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила передбачено, що знання працівників, яких перевіряють, оцінюються за шкалою: пройшов перевірку знань - Знає або не пройшов перевірку знань - Не знає. Працівник, який не пройшов перевірку знань під час первинної, чергової і позачергової перевірки, негайно відсторонюється від керівництва і самостійного проведення відповідних робіт. Йому призначається повторна перевірка в термін, встановлений комісією, але не пізніше, ніж через місяць. Працівник, який не пройшов перевірку знань під час повторної перевірки, звільняється із займаної посади і питання про його працевлаштування вирішується роботодавцем відповідно до трудового законодавства. Проте, як зазначає апелянт, вказана норма залишилась поза увагою суду першої інстанції. За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які у сукупності підтверджують неякісне та неналежне виконання позивачем трудових обов`язків, через недостатню кваліфікацію ОСОБА_1 . Апелянт вказує, що відповідачем було виконано обов`язок щодо проведення навчання працівників з питань охорони праці, при цьому, позивач не пройшов позачергову та повтору перевірки знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, що є невід`ємним елементом його посадових обов`язків. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не досліджував та не встановлював, чи отримував позивач заробітну плату за іншим місцем роботи або допомогу по безробіттю.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.

Частиною 1 статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

При цьому, відповідно до ч.2 статті 5 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Відповідно до приписів статті 159 КЗпП України, працівник зобов`язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; додержувати зобов`язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди; співробітничати з роботодавцем у справі організації безпечних та нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоров`ю або людей, які його оточують, і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або посадову особу.

Згідно ч.1 - ч.7 статті 18 Закону України Про охорону праці, працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії. Працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. Перелік робіт з підвищеною небезпекою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Посадові особи, діяльність яких пов`язана з організацією безпечного ведення робіт, під час прийняття на роботу і періодично, один раз на три роки, проходять навчання, а також перевірку знань з питань охорони праці за участю профспілок. Порядок проведення навчання та перевірки знань посадових осіб з питань охорони праці визначається типовим положенням, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці. У разі виявлення у працівників, у тому числі посадових осіб, незадовільних знань з питань охорони праці, вони повинні у місячний строк пройти повторне навчання і перевірку знань.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів роз`яснено, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами в справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року у справі №654/941/17, провадження №61-576сво18, …тлумачення пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України свідчить, що підставою для розірвання трудового договору згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2022 року у справі № 219/9462/20, провадження №61-19414св21, зазначено, що …для звільнення працівника за пунктом 2 статті 40 КЗпП України необхідною умовою є встановлення, що неналежне виконання працівником трудових обов`язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків і не може бути підставою для його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року у справі № 212/2982/21, провадження №61-2483св22, зроблено висновок, що …суд може визнати звільнення працівника за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують недостатній рівень знань працівника з питань охорони праці під час складання ним відповідного іспиту.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-33цс14 наведено висновок, що …за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Отже, суд може визнати правильним звільнення працівника відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України, який не склав іспиту (повторно) з питань охорони праці для виконання робіт у відповідних умовах, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу або відмови працівника від такого переведення. Проте, наявність законної підстави для звільнення працівника, за наявності спору про звільнення, не звільняє роботодавця від тягаря доведення додержання порядку такого звільнення, зокрема, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують недостатній рівень знань працівника з питань охорони праці під час складання ним відповідного іспиту.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

В контексті приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року відносно наявності підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті враховано, що підставою для проведення позапланової перевірки знань позивача з питань охорони праці та технічної експлуатації слугували виявлені службою охорони праці порушення - позивач одночасно виконував роботи за двома різними розпорядженням (на момент допуску до робіт за новим розпорядженням, попереднє розпорядження не було закрите), при цьому, був одночасно і керівником робіт, і членом бригади. В ході розгляду даної справи судом першої інстанції було встановлено, що розпорядження на виконання позивачем робіт 16.11.2022 року та 18.11.2022 року віддавали ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_2 при видачі розпоряджень знав, що позивачем не були закриті попередні. Виходячи із приписів пункту 3.2.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України 09.01.1998 року №4, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що саме ті працівники, які віддавали розпорядження на виконання позивачем робіт, мають відповідати за якісний і кількісний склад бригади і призначення працівників, відповідальних за безпечне виконання робіт. За вказаних обставин, суд першої інстанції вважав, що покладення відповідачем відповідальності саме на позивача, є недоречним, оскільки особи, які віддавали розпорядження на виконання робіт позивачем, не переконалися, що позивач може бути включений до розпорядження на виконання роботи, зазначеної в ньому. Також судом першої інстанції були прийняті до уваги пояснення позивача, з яких слідує, що фактично він виконував роботи за розпорядженнями почергово, оскільки фізично перебувати у різних місцях і виконувати одночасно роботи, є неможливим. Позивач виконав роботи поступово, доповів про їх закінчення, розпорядження були закриті, і будь-яких зауважень щодо виконаної ним роботи не було. Крім того, як зазначив суд першої інстанції, законодавчо не визначено строку повідомлення про виконані роботи за розпорядженнями.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 28.06.2023 року вказано, що енергетики у період масованих обстрілів території України по енергетичним спорудам України змушені були працювати понаднормово для усунення пошкоджень та відновлення електропостачання. У спірний період були систематичні аварійні та планові відключення електропостачання споживачів, ситуація з електропостачанням була критичною. Крім того, 15.11.2022 року мала місце масована ракетна атака по всій території України, а тому залучення позивача до робіт 16,18 листопада 2022 року за різними розпорядженнями могло бути необхідним для виконання робіт з усунення наслідків пошкоджень енергетичної інфраструктури України, що мало виконуватися кваліфікованими працівниками, і ці обставини, як зазначив суд першої інстанції у рішенні від 28.06.2023 року, не можуть бути не враховані судом при розгляді даної справи.

Щодо проведення перевірки знань позивача з питань охорони праці та технічної експлуатації, суд першої інстанції врахував, що позивач з 2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, і щороку проходив перевірки знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, за результатами яких комісією визначалося, що позивач знає необхідні норми. Востаннє позивач пройшов перевірку знань 15.09.2022 року, тобто, незадовго до позапланової, і позивач знав відповідні норми, та був допущений до роботи. Судом першої інстанції було враховано, що будь-яких Методик, Інструкцій, Порядків тощо, які б визначали систему оцінювання та критерії оцінки знань працівників товариства, немає, і, як зазначив позивач, він відповів на всі питання. При цьому, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що доказів неякісного чи неналежного виконання позивачем трудових обов`язків саме через його недостатню кваліфікацію та/або рівень знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, відповідачем не надано, і наявний у матеріалах справи наказ про зменшення позивачу премії у 2021 році не свідчить про неналежне виконання позивачем обов`язків саме через недостатню кваліфікацію та/або рівень знань з питань охорони праці та технічної експлуатації. Судом першої інстанції було прийнято до уваги, що позивач працював у товаристві 15 років, мав кар`єрне зростання (був старшим інспектором), до дисциплінарної відповідальності не притягувався, щороку успішно проходив перевірки знань з питань охорони праці та технічної експлуатації, тому, за даних обставин, суд першої інстанції вважав непідтвердженими належними доказами доводи відповідача про те, що ним було виявлено недостатню кваліфікацію позивача, і що позивач не може в подальшому належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки саме через недостатню кваліфікацію. За вищенаведених встановлених фактичних обставин, які є документально підтвердженими, суд першої інстанції, на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання незаконним наказу про звільнення позивача, та поновлення його на роботі. Вирішуючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції керувався приписами статті 27 Закону України Про оплату праці, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, роз`ясненнями п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів. Встановивши на підставі довідки № 50/5222/01-14 від 27.06.2021 року, що станом на 20.02.2023 року середньоденна заробітна плата позивача складала 744 грн. 69 коп., і оскільки з 21.02.2023 року до 28.06.2023 року пройшло 92 робочих дня, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 68 511 грн. 48 коп. (744 грн. 69 коп. х 92 робочих дні), виплату якого належить провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не досліджував обставин відносно того, чи отримував позивач заробітну плату за іншим місцем роботи або допомогу по безробіттю.

Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року у вказаній частині, оскільки апелянтом не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, відносно того, що позивач міг отримувати або отримував заробітну плату за іншим місцем роботи або допомогу по безробіттю. Відповідно до ч.6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.06.2023 року, висновки якого узгоджуються із нормами права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними, документально підтвердженими обставинами справи, на які сторони даного спору посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Акціонерного товариства Чернігівобленерго - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.06.2023 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Чернігівобленерго - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 червня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: