справа № 631/647/23
провадження № 2-з/631/4/23
У Х В А Л А

про вжиття заходів забезпечення позову

01 червня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Тетяни Михайлівни,

за участю секретаря судового засідання Тиндик Світлани Михайлівни,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить визнати сумісною власністю подружжя нежитлового приміщення, яке розташоване на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м. та про що Нововодолазькою селищною радою видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 07 травня 2007 року; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м., стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

01 червня 2023 року за вхідним № 2867/23-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, розташоване на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач посилається на те, що в провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя нежитлового приміщення, що було набуто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та яке, відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 07 травня 2007 року Нововодолазькою селищною радою Харківської області, оформлено на відповідача, ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого, номер інформаційної довідки 332225676, дата та час формування: 15 травня 2023 року.

Як вказав автор звернення, на даний час її стало відомо, що відповідач планує продати нерухомість, підготовлює угоду про продаж, отримав завдаток, в якості забезпечення виконання угоди, зняв вивіску, яка була раніше розміщена на нежитловому приміщенні, що використовувалась ними як кафе. Враховуючи зазначене, у позивача є обґрунтовані підстави вважити, що існує реальна загроза відчуження вищевказаного майна, оскільки правовстановлюючі документи на спірно майно та ключі від нерухомості знаходяться у відповідача, що, в свою чергу, у подальшому призведе до неможливості задоволення позовних вимог та поділу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя.

Беручи до уваги наявність спору між колишнім подружжям щодо визначення правового статусу майна, а також його поділу, у зв`язку з неможливістю досягти згоди щодо позасудового порядку поділу, позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. На думку ОСОБА_1 наразі існує потреба у невідкладному накладенні арешту на спірне майно, яке є предмет поділу, у зв`язку зі спробою відповідача самостійно, всупереч волі позивачки, розпорядитися таким майном.

На думку заявника, існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заявлених нею заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернеться до суду.

Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 наведеної вище норми Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

В той же час метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Отже, інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим..

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі з єдиним унікальним № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила про те, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 914/1570/20 звернула увагу, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 02 липня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Слід зазначити, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках і користування ним.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що вона була подана після подання позовної заяви до суду.

Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності серії № НОМЕР_1 , виданого 07 травня 2007 року Нововодолазькою селищної радою Харківської області є єдиним власником (1/1 частина) нежитлового приміщення, яке розташоване на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м. Як свідчать наявні матеріали справи право власності на вищевказане нежитлове приміщення було зареєстроване за відповідачем в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами дійсно виник спір.

Отже, наявність спору між сторонами, а також, те, що заявник просить накласти арешт саме на майно, яке є предметом спору, що було набуте сторонами у власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі, свідчить про відповідність обраних заявником видів забезпечення позову, позовним вимогам, та про адекватність, та співмірність обраного заявником виду забезпечення позову позовним вимогам.

Слід зазначити, що накладення арешту на майно, що є предметом спору, не обмежує право сторін на володіння і користування ним, а лише тимчасово, на час розгляду справи, обмежує їх у праві розпорядження таким майном, що гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Суд вважає, що обраний заявником вид заходу забезпечення позову, є такими, що у разі задоволення позову, забезпечать ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Крім того, заборона вчиняти певні дії щодо спірного майна подружжя призведе до збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу.

Натомість, невжиття заходів забезпечення позову, про які зазначає ОСОБА_1 , може призвести до того, що відповідач відчужить на користь третіх осіб зареєстроване за ним на праві власності майно, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист. При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті, слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Зважуючи на характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що найбільш виваженим і збалансованим, з урахуванням інтересів сторін і завдань цивільного судочинства, є обрання такого виду забезпечення позову ОСОБА_1 як накладання арешту на нежитлове приміщення, розташоване на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м. шляхом заборони його відчуження шляхом заборони його відчуження в будь-який спосіб..

При цьому, як вже зазначалося накладання арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме лише заходом запобігання можливих порушень прав позивача, оскільки позивач посилається саме на порушення його права власності на спірне нежитлове приміщення.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями статті 154 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми убачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів заяви вбачається, що предметом позову є вирішення питання про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, на яке заявник просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених статтею 154 Цивільного процесуального кодексу України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 5, 7, 13, 17, 18, 58, 62, 64, 7, 80, 89, 149 151, 153, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259, 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, пунктом 4 частини 1 статті 353, частиною 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення, розташоване на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м. шляхом заборони його відчуження в будь-який спосіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з цього дня.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Роз`яснити особам, які беруть участь у справі, що оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Суддя: Т. М. Трояновська