Номер провадження: 22-ц/813/2869/23
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.01.2022 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області Фонду соціального страхування України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області Фонду соціального страхування України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В ході розгляду даної справи заявник ОСОБА_1 неодноразово змінював предмет даної заяви та коло учасників по справі.

Так, ОСОБА_1 01.10.2020 року в рамках розгляду даної справи було подано уточнену заяву, за участю Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області Фонду соціального страхування України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Обгрунтовуючи вимоги поданої заяви ОСОБА_1 вказував те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок виробничої травми помер його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У померлого батька заявника були документи, які підтверджують, що ОСОБА_3 заключав контракти з італійськими та британськими контрактами, у також у 1999 року був у рейсі капітаном судна під прапором Італії, а також старшим помічником капітана судна під прапором Великобританії у 2001 - 2002 роках. Однак, у заявника немає трудової книжки його померлого батька, оскільки після його сметі така залишилася у його дружини - ОСОБА_4 .

У 1999 - 2002 роках ОСОБА_2 , будучи українським моряком, штурманом, працював в іноземній компанії та знаходився в рейсі на іноземних судах. Зокрема, як відомо заявнику, у період з 1999 - 2000 роках ОСОБА_2 працював фахтувальником, капітаном італійського судна, у період з 2001 - 2002 року працював тимчасово виконуючим обов`язки капітана англійського судна під прапором Великобританії.

У 2001 - 2002 роках, з відомої заявнику інформації, його батько ОСОБА_2 працював на посаді помічника капітана судні під прапором Великобританії в територіальних водах Італії, де за невизначених обставин з ним трапився нещасний випадок в результаті якого йому були заподіяні травми несумісні із життям, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

ОСОБА_1 вказував те, що він є інвалідом з дитинства І групи і знаходився на утриманні свого батька ОСОБА_2 , після смерті якого втратив свого єдиного годувальника, тому у зв`язку з його трагічною смертю заявник має право отримати грошову компенсацію. Однак, до теперішнього часу жодних виплат та фінансової допомоги ОСОБА_1 отримано не було, а його право було обмежено у зв`язку з незаконними, неправомірними та протиправними діями дружини батька ОСОБА_4 у віданні якої знаходилися всі необхідні документи для отримання компенсації, в тому числі його закордонний порт, паспорт моряка, дипломи, військовий квиток, трудова книжка, контрактні дані останнього роботодавця, акт про розслідування нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань інші.

З огляду на вищевикладене, просив суд задовольнити дану заяву та ухвалити рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 2001 - 2002 роках працював старшим помічником капітана, тимчасово виконуючим обов`язки капітана на невстановленому англійському судні під прапором Велиобританії в територіальних водах і портах Італії, де ОСОБА_2 отримав травми несумісні із життям.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.01.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області Фонду соціального страхування України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що додані заявником докази не підтверджують обставин з приводу яких заявник просив суд встановити певний факт, зокрема, заявником не було додано жодного доказу, який би надав суду обґрунтовані підстави для достатнього переконання стверджувати, що батько заявника ОСОБА_2 міг працювати у період з 2001 - 2002 року у міжнародній компанії під прапором Великобританії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення, прийнятим з порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції було постановлено всупереч наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

Суд першої інстанції не звернув уваги на необхідність уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 березня 2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.01.2022 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області Фонду соціального страхування України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення було відкрито.

Ухвалою від 23 березня 2022 року цивільну справу було призначено до розгляду.

14 квітня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заінтересована особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що апеляційна скарга є необгрунтованою та не підтвердженою жодними доказами, зі змісту апеляційної скарги взагалі незрозуміло в чому, на думку апелянта, полягає незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції.

11 травня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області надійшли пояснення по справі, відповідно до яких заінтересована особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що порушуючи вимоги статті 81 ЦІК України, ОСОБА_5 не надав до суду письмових доказів, які б свідчили про те, що наявний причинно-наслідковий зв`язок між інцидентом, описаним заявником, та травмою батька заявника - злоякісна пухлина головного мозку, що стала причиною смерті ОСОБА_6 ..

Зі змісту заяви та даної апеляційної скарги ОСОБА_5 слідує, що метою встановлення факту, що має юридичне значення, є у подальшому отримання заявником від Фонду соціального страхування України страхових виплат.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. № 1105-XIV, де вказано, по підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров?я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт про розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Водночас, у статті 43 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» законодавцем закріплено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого.

У свою чергу, у ст. 44 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів.

На теперішній час до робочого органу Фонду соціального страхування України позивачем, тобто Управління ВД Фонду в Одеській області та до його відокремленого підрозділу - Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, ОСОБА_7 не надавались документи, перелік яких зазначений у ст. 43 Законі України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування».

За таких обставин, судове рішення, яким буде встановлено даний факт, у майбутньому не породжує правових наслідків ні для самого ОСОБА_5 ,ні для Фонду соціального страхування України.

15 травня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника заявника ОСОБА_8 - адвоката В. Шепель надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що апелянт просив здійснювати розгляд справи за його відсутністю, від заявника надійшла заява відповідно до якої він просить справу розглядати за його відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що додані заявником докази не підтверджують обставин з приводу яких заявник просив суд встановити певний факт, зокрема, заявником не було додано жодного доказу, який би надав суду обґрунтовані підстави для достатнього переконання стверджувати, що батько заявника ОСОБА_2 міг працювати у період з 2001 - 2002 року у міжнародній компанії під прапором Великобританії..

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Так, з матеріалів справи вбачається, що метою встановлення факту, що має юридичне значення, є у подальшому отримання заявником від Фонду соціального страхування України страхових виплат.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім`ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами.

Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить заявник, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може впливати на виплату йому одноразової допомоги як члену сім`ї померлого. Отримання цієї допомоги заявником можливо лише після встановлення такого юридичного факту.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у заявника фактично виник спір з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Одеській області з приводу виплати страхового відшкодування.

Ураховуючи викладене вище, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, а заяву про встановлення факту залишає без розгляду.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст.259,268,294,367-368,374,381-384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.01.2022 року - скасувати

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області Фонду соціального страхування України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення- залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.06.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін