УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 175/2495/23

провадження № 61-16573ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. 0. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року у складі судді Васюченко О. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), треті особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв А. А., про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №14634 від 08 грудня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А. А. про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 250 601,08 грн на користь АТ КБ «Приватбанк». Також просив стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у травні 2023 року позивач дізнався про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), правонаступником якого є Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 про стягнення з нього боргу у розмірі 2 250 601,08 грн на виконання виконавчого напису №14634 від 08 грудня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А. А.

Виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства, оскільки відповідачем було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису розрахунок, що перевищує максимально можливу основну заборгованість. З розміром заборгованості позивач не згодний. Відповідачем для вчинення виконавчого напису було надано розрахунок, з яким позивач не згоден. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт безспірності заборгованості відносно якої вчинявся виконавчий напис. Крім того, по тексту зазначеного виконавчого напису не вказано жодного документа, що підтверджує суму безспірної заборгованості. Разом з тим, кредитний договір з передбаченою можливістю стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса не укладався, а факт безспірності нарахованих сум взагалі не підтверджений відповідачем.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А. А. від 08 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 14634 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 2 250 601,08 грн. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Стягнуто з АТ КБ«Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 за подання позову.

Судове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу мотивоване тим, що статтями 133,134,137,141 ЦПК України та статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», посилаючись на надання позивачем письмових доказів понесення витрат у розмірі 10 000 грн та відсутність заперечення відповідача відносно відшкодування витрат на правову допомогу.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, АТ КБ «Приватбанк» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення першої інстанції в цій частині та відмовити у задоволенні цієї частини вимог ОСОБА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, та є обґрунтованими. Крім того, відповідач не подавав суду першої інстанції жодної заяви чи клопотання про зменшення витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, про заперечення в цілому стягнення таких витрат з відповідача із посиланням на їх недоцільність, необґрунтованість та істотне завищення, зазначаючи такі доводи лише в апеляційній скарзі, тоді як право оцінки доказів належить виключно суду першої інстанції..

17 листопада 2023 року АТ КБ «Приватбанк» подав касаційну скаргу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка підписана представником Істамовою І. В., на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правову допомогу.

В касаційній скарзі підставою, на якій подається касаційна скарга, АТ КБ «Приватбанк» зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 та у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказу, що позивач надав належний доказ оплати послуг адвоката. Наявний в матеріалах справи Акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги адвокатом не є належним доказом реальної сплати позивачем. Належним доказом сплати послуг адвоката може бути банківська виписка за рахунком 2620*/2621* або меморіальний ордер/платіжне доручення про перерахування на рахунок 2620*/2621* самозайнятої особи-адвоката вартості наданих послуг в рамках певного Договору про надання правничої допомоги (реквізити договору). Також належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, є докази, які доводять сплату коштів (квитанції, платіжні доручення, тощо) і відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення». Однак в матеріалах справи відсутні виписка по рахунку НОМЕР_1 , де відображено платіж від ОСОБА_1 повинен приступати до виконання договірних зобов`язань за цим договором. На всі ці обставини суд при винесенні рішення не звернув уваги. Також суд не надав оцінку змісту витраченого часу адвоката на проведені ним дії при розрахунку гонорару, викладені в таблиці Акту приймання-передачі наданих послуг (неспівмірність витраченого часу щодо кожної дії адвоката). Взагалі Верховним Судом вже неодноразово наголошувалося на тому, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та адвокатом Щербачовим А. П., який представляв інтереси ОСОБА_1 при розгляді зазначеної цивільної справи, укладений договір про надання правової допомоги від 22 травня 2023 року.

Пунктом 3.1 Договору, сторонами договору узгоджено розмір винагороди адвоката, який орієнтовно на момент укладання договору становить 10 000 грн. Актом до Договору про надання правової допомоги від 22 травня 2023 року, складеним 22 травня 2023 року та підписаним сторонами договору, із зазначенням переліку послуг, витрат часу та їх вартості, визначена сума винагороди у розмірі 10 000 грн. Відповідно до акту, позивачу у суді першої інстанції надана правнича допомога, а саме: ознайомлення з документами щодо правовідносин між сторонами - 2 000грн; пошук судової практики - 2 000грн; підготовка позовної заяви та подання її до суду - 4 000грн; подання процесуальних документів, участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи - 2 000 грн.

Апеляційним судом зазначено, що відповідач не подавав суду першої інстанції жодної заяви чи клопотання про зменшення витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, про заперечення в цілому стягнення таких витрат з відповідача із посиланням на їх недоцільність, необґрунтованість та істотне завищення, зазначаючи такі доводи лише в апеляційній скарзі, тоді як право оцінки доказів належить виключно суду першої інстанції, в силу статті 89 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами третьою - п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 725/8953/21 (провадження № 61-531св23) вказано, що: «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України)».

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 та у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції з яким погодився апеляційного суду в частині судових витрат, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині постанови, а зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції встановив, що визначений розмір відшкодування відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням установлених судами обставин.

За таких обставин, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції зробили обґрунтований висновок про відшкодування витрат на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в оскаржуваній частині відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук