Номер провадження: 22-ц/813/4308/23
Справа № 521/8268/20
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник-адвокат Ленець Олег Васильович,

на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання та додаткових витрат на повнолітню дитину,

встановив:

26 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь:

- аліменти у розмірі частини з усіх видів доходів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 на період навчання до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-частину суми вже сплаченої за перший курс навчання у розмірі 8750 грн. та за другий курс навчання у розмірі 10630 грн.

-частину вартості договору №47 д/б «Про надання платної освітньої послуги» від 13 серпня 2018 року у сумі 21260 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з часу розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Після розірвання шлюбу відповідач від будь-якої участі у житті доньки самоусунувся, приймати участь у вихованні та утриманні доньки відмовився.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2013 року у справі №1519/20681/2012 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої доньки у розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На час звернення із цієї позовною заявою, донька сторін досягла повноліття, після закінчення школи, вступила до Одеського державного університету, де здобуває вищу освіту за денною формою навчання на контрактній основі, є студенткою II курсу. Зважаючи на очну форму навчання, вона не має змоги працевлаштуватися, а тому продовжує перебувати на утриманні позивачки.

З метою отримання донькою вищої освіти, позивачка сплачує кошти за надані освітні послуги, повна вартість яких за 4 роки навчання становить 81280 грн., зокрема, за 1 курс

17500 грн. (семестр 8750 грн.), за 2 курс 21260 грн. (семестр -10630 грн.), за 3 курс 21260 грн. (семестр -10630 грн.), за 4 курс 21260 грн. (семестр -10630 грн.).

Суми у розмірі 17500 грн. та 21600 грн. за повний перший та другий курс навчання доньки позивачка сплатила у повному обсязі самостійно.

Крім того, зважаючи на віддаленість місця проживання від навчального закладу, донька сторін була вимушена проживати у гуртожитку, де вартість щомісячного проживання складає 1800 грн.

Також позивачка посилалася на те, що вона офіційно не працює у зв`язку з чим їй дуже важко самостійно утримувати доньку та нести всі витрати під час її навчання, крім того, з 29 серпня 2015 року позивачка є особою з інвалідністю ІІІ групи.

У зв`язку з мінливим і нерегулярним доходом вона зверталася до керівництва навчального закладу із заявою у якій порушувала питання про можливість реструктуризації сплати за навчання і ця заява була задоволена.

Відповідач є працездатним, не має хронічних чи тяжких захворювань, не є інвалідом будь-якої групи, працевлаштований, у нього наявне джерело доходу, а тому він має можливість приймати участь у матеріальному утриманні їхньої доньки, однак у добровільно цього не здійснює.

Окрім того позивачка зазначала, що для утримання доньки необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники, тощо, що й зумовило звернення до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах повнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на період навчання та додаткових витрат на повнолітню дитину задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі частини з усіх видів доходів, на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , на період навчання, тобто до 07 червня 2022 року, а якщо навчання закінчиться раніше 07 червня 2022 року, то до закінчення навчання. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частини суми вже сплаченої за перший курс навчання у розмірі 8 750 гривень (1/2 від 17 500 гривень) та за другий курс навчання у розмірі 10 630 гривень (1/2 від 21 260 гривень). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частини вартості договору № 47д/б «про надання платної освітньої послуги» від 13 серпня 2018 року у сумі 21 260 гривень (за 3 та 4 курси). Допущено негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що він не отрумавав ані копію позовної заяви, ані судових повісток про виклик до суду, у матеріалах справи містяться зворотні повідомлення, які повернуті на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», а тому він був позбавлений можливості на ефективну реалізацію свої процесуальних прав. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 грудня у справі №752/11896/17 зазначає, що рішення суду було ухвалене з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає обов`язковому скасуванню.

Посилається також і на те, що саме на позивачку покладався обов`язок доказування потреби в матеріальній допомозі неповнолітній доньці та можливості відповідача надавати таку допомогу. Позовна заява не містить належних доказів, котрі могли бути підставою застосування ст. 199 СК України.

Стосовно відсутності можливості утримувати повнолітню доньку на період її навчання зазначає, що він має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу, а також на його утриманні перебуває його 83 річна непрацездатна мати, яка є особою з інвалідністю 2 групи та потребує допомоги. Також скаржник зазначає, що на цей час він яка має інвалідність 2 групи, що значно ускладнює та знижує його працездатність.

Також вказує, що судом має бути враховано матеріальне становище сторін, водночас зазначає, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 63,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; домоволодіння загальною площею 74,9 кв.м., площа земельної ділянки 632 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , тоді як він не має на праві власності будь-якого рухомого чи б то нерухомого майна.

Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі №622/373/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15 зазначає, що вимога про стягнення з нього витрат на навчання доньки у Вищому навчальному закладі не підлягає задоволенню, оскільки такі витрати не є додатковими у розумінні положень ст. 185 СК України.

На вказану апеляційну скаргу відповідача, позивачка ОСОБА_2 подала відзив у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, винести постанову, якою заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Ленець О.В. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника скаржника, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, пояснення позивачки, яка заперечувала проти задоволення скарги посилаючись на законність оскаржуваного рішення, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

За положеннями ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками- повідомленнями. Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 21 липня 2020 року о 10.40 год. (а.с. 31).

Копію вказаної вище ухвали суду відповідач не отримував, поштова кореспонденція була повернута на адресу суду першої інстанції з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 33).

Згідно довідки секретаря судового засідання судове засідання відкладено на 20 серпня 2020 року о 10.40 год., однак про дату та час цього судового засідання відповідач не був повідомлений належним чином, оскільки поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 36).

Наступне судове засідання судом призначалося на 13 жовтня 2020 року о 10.15 год., про що відповідач також не був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, оскільки судова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 40).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції 13 жовтня 2020 року, а відтак у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення заочного рішення.

У відповідності до приписів п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 на предмет їх обґрунтованості, враховуючи доводи апеляційної відповідача, апеляційний суд доходить висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 10 квітня 2008 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 109. (а.с. 13).

Від вказаного вище шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10), яка після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2013 року у справі №1519/20681/2012, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на відповідний період законом, щомісячно, починаючи з 14 листопада 2012 року й до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відрахуванням раніше сплачених сум (а.с. 14).

13 серпня 2018 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ (виконавець) та ОСОБА_3 (одержувач) та ОСОБА_2 (замовник) укладено договір №47 д/б про надання платної освітньої послуги (а.с. 15).

Згідно умов вказаного вище договору, загальна вартість навчання за весь період навчання складала 81 280,00 (вісімдесят одна тисяча двісті вісімдесят) гривень, з яких: перший курс 17 500,00 грн.; другий курс 21 260,00 грн.; третій курс - 21 260,00 грн.; четвертий курс - 21 260,00 грн.

Відповідно до дублікату чека № 0.0..1 від 22 травня 2020 року, 23 серпня 2018 року позивачка ОСОБА_3 сплатила грошові кошти за перший семестр першого курсу навчання доньки у розмірі 8750,00 грн. (а. с. 19)

З 01 вересня 2018 року ОСОБА_3 навчається в Одеському державному університеті внутрішніх справ IV рівня акредитації та на теперішній час є студенткою 2-го курсу денної форми навчання факультету №1 навчально-наукового інституту права та кібербезпеки для здобуття освітнього ступеня бакалавра за спеціальністю «Право», на умовах договору, строк навчання 4 роки, про що свідчить довідка видана 30 вересня 2019 року №1150 начальником відділу кадрового забезпечення Одеського державного університету внутрішніх справ (а.с. 16).

Відповідно до дублікату чека № 0.0..1 від 22 травня2020 року, 15 лютого 2019 року позивачка сплатила частину коштів за другий семестр першого курсу навчання у розмірі 2000,00 грн. Також, згідно із дублікатом чеку № 0.0..1 від 22 травня 2020 року, позивачка сплатила кошти за другий семестр першого курсу навчання у розмірі 6750,00 грн. (а.с. 20).

Згідно з довідкою, виданою начальником відділу кадрового забезпечення Одеського державного університету внутрішніх справ, яка датована 02 жовтня 2020 року №3/2/1290 ОСОБА_3 станом на дату видачі цієї довідки була студенткою 3-го курсу денної форми навчання факультету № 1 навчально-наукового інституту права та кібербезпеки за спеціальністю «Право», на умовах договору, строк навчання 4 роки. (а. с. 42)

Зі змісту дублікатів чеків № 0.0..1, № 0.0..1, № 0.0..1, 0.0..1, 0.0..1, від 22 травня 2020 року убачається, що позивачка сплатила кошти за другий курс навчання у загальному розмірі 21260 грн. (а. с. 21 22).

Відповідно до корінця ордеру на жилу площу в гуртожитку від 20 серпня 2015 року, ОСОБА_3 , яка навчається в ОДУВС, має право на зайняття ліжко-місця в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 23).

Згідно акту № 35, від 10 жовтня 2019 року ОСОБА_2 здійснила оплату за проживання у розмірі 1500 грн. (а. с. 25).

Як убачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 10 ААВ, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання безстроково (а. с. 17 18).

Відповідач має дитину від іншого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 69), відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 та довідки та акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ «478612, скаржник ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання безстроково (а.с. 74,75).

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Зважаючи на викладене вище, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини потрібно відмовити, оскільки положення ст. 199 СК України не передбачають можливість стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів саме у формі додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, як про те просить позивачка.

З аналізу змісту ст. 199 СК України убачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Переглядаючи цю справу та надаючи правову оцінку вимогам позовної заяви, встановивши фактичні обставини справи, апеляційний суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю 2 групи, має малолітню дитину від іншого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також, що у відповідача на праві власності відсутнє будь-яке нерухоме майно.

Водночас, апеляційний суд зважає на те, що платником аліментів не надано доказів того, що стан його здоров`я є таким, що взагалі перешкоджає працювати, а надані відповідачем листки непрацездатності свідчать про те, що він працевлаштований, а отже має стабільний заробіток.

Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться 83 річна мати, апеляційний суд вважає недоведеними, оскільки скаржником не надано доказів на предмет підтвердження факту перебування матері відповідача саме на його утриманні, як про те твердить скаржник.

Під час розгляду справи, апеляційним судом не встановлено та відповідачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку на період її навчання, а суд апеляційної інстанції не знаходиться обставин, які б слугували підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку, регламентного ст. 199 СК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо наявності у позивачки на праві приватної власності нерухомого майна, оскільки ці обставини не мають істотного значення, так як не впливають на ступінь (міру) виконання відповідачем обов`язку, як батьком, утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 продовжувала навчання у вищому навчальному закладі після закінчення строку дії договору №47 д/б від 13 серпня 2018 року, тобто після 4-х років навчання.

Підсумовуючи наведене вище колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу) на період її навчання, починаючи з 26 травня 2020 року, і до 07 червня 2022 року.

У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу) на період її навчання, починаючи з 26 травня 2020 року, і до 07 червня 2022 року.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова