Номер провадження 22-з/824/671/2023
Головуючий у суді першої інстанції В. В. Українець
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
31 травня 2023 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.
секретар судового засідання Сіра Ю. М.
позивач ОСОБА_1
відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач Відділ примусового виконання рішень Департаменту
Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
відповідач Департамент з питань реєстрації виконавчого органу
Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 , подану представником Розовим Олександром Сергійовичем , про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат,
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк», Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про витребування майна з чужого незаконного володіння, зняття арешту та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про витребування майна з чужого незаконного володіння, зняття арешту та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Витребувано від АТ КБ «Приватбанк» квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 Припинено право власності АТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави 10 510,00 грн судового збору.

Додатковим рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», подану представником Істамовою І. В., залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Розовим О. С. , задоволено частково. Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року змінено, збільшено розмір стягнутих з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 5 000,00 грн 7 до 30 000,00 грн.

09 травня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника Розова О. С. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у апеляційній інстанції у розмірі 15 000,00 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що на професійну правничу допомогу у складанні апеляційної скарги на додаткове рішення суду, заяв з процесуальних питань при розгляді справи в апеляційному суді, зокрема при опрацюванні адвокатом апеляційної скарги відповідача та складання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, позивач поніс витрати у розмірі 15 000,00 грн, які просить покласти на відповідача з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги позивача та відмови у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Так, згідно положень частин першої - третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У судове засідання апеляційного суду сторони (їх представники) не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Стороною позивача подано до апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідачі про розгляд заяви повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки - повідомлення на адреси електронної пошти, наявні у матеріалах справи, причини неявки представників в судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачі не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду заяви про розподіл судових витрат до апеляційного суду від відповідачів не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав за можливе провести розгляд даної заяви за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка в судове засідання не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення по справі, суд апеляційної інстанції, не вирішив питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Статтею 29 Закону №5076-VI визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі статтею 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як убачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» та апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_1 просив суд покласти судові витрати на АТ КБ «Приватбанк».

До закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції представником позивача Розовим О. С. було зроблено відповідну заяву про надання доказів щодо понесених стороною позивача судових витрат на правничу допомогу.

У встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України строк стороною позивача подані відповідні докази на підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що правова допомога заявнику у цій справі надавалась Адвокатським об`єднанням «П.Р.С. І Компанія» на підставі договору про надання правової допомоги № 07/8-1/20 від 07 серпня 2020 року та додаткової угоди до договору №1 від 07.08.2020, ордеру на надання правової допомоги, виданого АО «П. Р. С. І Компанія» на ім`я адвоката Розова О. С. представляти інтереси ОСОБА_1 , свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Розова О. С.

Відповідно до акту № 2 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) ОСОБА_1 надано наступні послуги з супроводження справи №760/18802/20 в суді апеляційної інстанції: ознайомлення та аналіз з матеріалами апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» (1 000,00 грн); складання, підготовка, направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача (5000,00грн); підготовка та надсилання клопотання про приєднання доказів (2 000,00 грн); підготовка та подання апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції (4 000,00 грн); участь у судовому засіданні 09.05.2023 (3 000,00 грн). загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, понесена ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції складає 15 000,00 грн.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу понесених позивачем у суді апеляційної інстанції у зв`язку із переглядом судових рішень у цій справі у суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За правилами статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Так, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

АТ КБ «Приватбанк», будучи обізнаним про намір позивача відшкодувати судові витрати, будь - яких заяв, клопотань, заперечень щодо покладення на відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи апеляційним судом, чи їх розміру не подавав.

Ураховуючи надані заявником докази та прийняте судом апеляції інстанції рішення, де згідно з постановою Київського апеляційного суду від 09.05.2023 рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача АТ КБ «Приватбанк» без задоволення, та часткове задоволення апеляційної скарги позивача, зміни додаткового рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 21 лютого 2023 року, колегія суддів погоджується, що існують підстави для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.

Тому, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, у розмірі 15 000, 00 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами, обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , подану представником Розовим Олександром Сергійовичем , про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повна додаткова постанова складена 02 червня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна