К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2023 року місто Київ

справа № 753/7515/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/14037/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Кулик С.В. від 21 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль",

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державної виконавчої служби, посилаючись на те, що у Баришівському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходилось виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з нього на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором, в межах виконавчого провадження 9 листопада 2011 року накладено арешт на все майно.

Вказував, що виконавче провадження було завершене, однак арешт з майна знятий не був. При цьому жодного майна скаржник не має.

Листом Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 квітня 2023 року № 6914 скаржнику повідомлено, що підстави для зняття арешту відсутні, оскільки ним не надано підтвердження сплати боргу, а виконавче провадження закінчене у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії та рішення Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна скаржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з реєстраційним номером обтяження № 11831528, в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № НОМЕР_1 від 9 листопада 2011 pоку; визнати протиправною та скасувати постанову Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № НОМЕР_1 від 9 листопада 2011 року, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зобов`язати Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з усього майна скаржника, який був накладений постановою, винесеною державним виконавцем Баришівської державної виконавчої служби Карачун Н.М. від 9 листопада 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а також вилучити всі відомості про виконавче провадження № НОМЕР_1 з номером обтяження № 11831528 з Єдиного реєстру боржників, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, системи АСВП, а також з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, якщо до них вносилися відомості про це обтяження в рамках вказаного виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що повернення виконавчого листа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що судом не було враховано положення пункту 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", за яким у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії. Виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено, матеріали справи знищено, що безпосередньо є підставою для застосовування при розгляді скарги пункту 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження". Також суд не надав оцінку листу АТ "Райффайзен Банк Аваль", відповідно до якого банк немає претензій до боржника, тобто заборгованість відсутня, оскільки право

вимоги за кредитним договором відступлено на користь АТ "Комерційний індустріальний банк".

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, однак направили клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Карачун Н.М. від 9 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2636/11, виданого 28 лютого 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу в сумі 778 775 грн. 87 коп. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно боржника.

19 червня 2013 року державним виконавцем Беднарською Ю.П. винесено постанову повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із відсутністю майна на яке може бути звернуто стягнення.

18 листопада 2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відступило право вимоги за кредитним договором № від 3 червня 2008 року, укладеного з ОСОБА_2 , на користь ПАТ "Комерційний індустріальний банк" (а.с. 32).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, частини 1 статті 1 закону "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового

провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Принцип обов`язковості судового рішення закріплений у пункті 9 частини 3 статті 129, статті 1291 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і набуває свого втілення у процесуальному законодавстві (статті 2, 18, 431 ЦПК). Цей принцип має такі складові: а) дотримання вимог судового рішення усіма суб`єктами, прав яких воно стосується, а також усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; б) рішення, яке не виконане добровільно, може бути виконане в примусовому порядку, для чого зацікавленій особі видається відповідний виконавчий документ. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Така позиція викладена у пункті 5.1 рішення Конституційного Суду від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020.

З наведених норм права убачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 606-XIV, який був чинний на момент повернення виконавчого листа) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо

у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Пунктом 9 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 606-XIV, який був чинний на момент повернення виконавчого листа) встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є, зокрема, зняття арешту з майна та скасування інших заходів примусового виконання рішення (частин 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 606-XIV, який був чинний на момент повернення виконавчого листа)).

Як убачається з матеріалів справи, виконавчий лист № 2-2636/11, виданий 28 лютого 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва, повернутий стягувачу саме на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 606-XIV), а тому в силу Закону виконавче провадження не вважається закінченим, арешт з майна не знімається.

Тому відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують і відхиляються колегією суддів, оскільки аргументи скаржника пов`язані з неправильним тлумачення норм Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 606-XIV).

Посилання у апеляційній скарзі на наявність підстав для зняття арешту з майна у зв`язку із відсутність боргу також є необґрунтованими.

Відповідно до положень частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Судом установлено, що боржником не виконано судове рішення, на підставі якого Дарницьким районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-2636/11 від 28 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу в сумі 778 775 грн. 87 коп.

Крім того, 18 листопада 2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відступило право вимоги до боржника на користь ПАТ "Комерційний індустріальний банк", що не є тотожним відсутністю заборгованості, як на те вказує ОСОБА_1 .

Наведене свідчить, що встановлені Законом України "Про виконавче провадження" підстави для зняття арешту з майна відсутні.

Ураховуючи встановлені судом обставини, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: