Провадження № 2/522/2677/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

29 травня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Шумило М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача, повернення внесених коштів, стягнення 3% річних та індексації,-

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «АВТО-ПРОСТО» з позовною заявою про захист прав споживачів, повернення внесених коштів, стягнення 3 % річних та індексації.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.12.2016 року - між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» та гр. ОСОБА_1 було укладено Договір №722922 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобілю) у групі. Предметом угоди є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля марки ЗАЗ, модель «VIDA», за ціною 248850 грн. Даний договір між сторонами був розірваний, проте починаючи з 19.02.2020 року і до моменту звернення позивача до суду, будь якої суми внесків, які було сплачено Позивачем, ТОВ «АВТО ПРОСТО» ОСОБА_1 повернені не було, відповідно до чого, Відповідачем було порушено пункти Договору від 30.12.2016 року, а також положення цивільного законодавства щодо належного виконання договірних зобов`язань сторонами угоди, та на підставі чого позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду. Окрім того, позивач просив стягнути з Відповідача 3% річних та інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов`язання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року провадження по справі відкрито у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06 жовтня 2022 року.

07 листопада 2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що Позивач направив на адресу відповідача заяву від 19 лютого 2018 року у якій повідомив про розірвання Договору № 722922 із зазначенням банківського рахунку для повернення коштів, однак повні банківські реквізити не зазначив. У відповідь на дану заяву ТОВ «АВТО-ПРОСТО в лютому 2020 року надіслало на адресу Позивача лист в якому повідомило про те, що для повернення Періодичних платежів Позивачу необхідно надіслати на адресу ТОВ «АВТО-ПРОСТО» повні банківські реквізити та копію РНОКПП, проте така інформація Позивачем надіслана не була на підставі чого Відповідач не мав змоги вчасно повернути грошові кошти, тож 3% річних та інфляційні нарахування стягненню не підлягають. Представник Відповідача зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать положенням Договору, обставинам справи та нормам чинного законодавства.

14 листопада 2022 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Позивач за весь час існування правовідносин з ТОВ «АВТО ПРОСТО» не отримував жодних листів та/або повідомлень із проханням Відповідача надати реквізити з метою повернення останнім періодичних платежів, окрім того, стороною Відповідача не було надано жодного доказу на підтвердження направлення доданих до відзиву документів у вигляді листа та бланку Позивачу, відповідно до чого, надані докази не можуть бути прийняті до уваги Судом і розглядатись як належні та допустимі докази по справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 08 грудня 2022 року.

21 квітня 2023 року представником ОСОБА_1 було подано заяву про зменшення позовних вимог. Подана заява обґрунтована тим, що враховуючи прострочення зобов`язання та факт сплати основної суми заборгованості Відповідачем, Позивач вважає за необхідне у судовому порядку стягнути штрафні санкції, що нараховуються на суму основного зобов`язання з наступного дня, що йде за останнім днем виконання зобов`язання.

У судове засідання 29 травня 2023 року з`явилися представник Позивача та представник Відповідача. Представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що 30 грудня 2016 року - між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 було укладено Договір №722922 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобілю) у групі. Предметом угоди є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля марки ЗАЗ, модель «VIDA», за ціною 248850 грн.

Відповідно до розділу Договору №722922 щодо визначення термінів, Договір про адміністрування це укладений в письмовій формі договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) у групах, згідно з яким, Товариство за винагороду зобов`язується забезпечити придбання автомобіля Учаснику за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи, а Учасник зобов`язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни Автомобіля та вартість послуги (Винагороду Товариства).

На виконання вимог угоди ОСОБА_1 04.01.2017 року сплатив за послуги, пов`язані зі вступом до групи 8 958,60 грн., а також у період з 03.02.2017 року по 15.11.2017 року здійснив 14 періодичних платежів на суму 60 232, 83 грн., що підтверджується копіями квитанцій, наявними в матеріалах справи. Разом сума внесених коштів становить 69 191 грн. 43 коп.

24.01.2018 року - ОСОБА_1 надіслав Адміністрації ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяву, згідно якої вказав, що його не влаштовує зміна автомобіля, що була запропонована Відповідачем, тому він бажає повернути кошти у розмірі 69190 грн.

Абзацом 5 статті 3 Договору передбачено, що учасник, має право достроково розірвати Договір.

Згідно абз. 11 ст. 2 Договору, серед обов`язків Фінансової установи є здійснення повернення періодичних платежів за достроково розірваними Договорами, в строки та на умовах, визначених Договором.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно пункту 12.1.2 Угоди, максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначених власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.

Так, в процесі розгляду справи, Відповідачем на картковий рахунок Позивача були повернені періодичні платежі згідно з п. 12.1.1, тож судом розглядаються лише вимоги щодо 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 15 707,61 грн., відповідно до заяви позивача про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Заяву про розірвання договору отримано Відповідачем 19.02.2018 року.

Зважаючи на строки виконання договору, строки для виконання зобов`язання Відповідача повернути кошти сплачені Позивачем сплили 19.02.2020 року.

За змістом частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

За змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція наведена у рішенні Верховного Суду України по справі № 6-113цс14 від 1 жовтня 2014 року.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Представником Відповідача до суду було надано повідомлення, адресоване ОСОБА_1 від ТОВ «АВТО ПРОСТО» у якому зазначено, що для процедури повернення Періодичних платежів, передбачених положеннями Статті 12, п. 12.1.2 Розділу ІІ Договору, ОСОБА_1 необхідно надіслати повні власні реквізити у вигляді заяви, бланк якої направляємо додатком до цього листа, а також копію ідентифікаційного номеру Позивача.

Суд критично оцінює наданий доказ, адже представником Відповідача не надано до суду підтвердження направлення ТОВ «АВТО ПРОСТО» такого повідомлення ОСОБА_1 , та відповідно його отримання останнім.

Разом з тим, у Відповідача була наявна інформація про актуальний картковий рахунок Позивача для перерахунку коштів, що підлягають поверненню, як того вимагають умови Договору, однак, Відповідачем так і не було перераховано необхідну суму коштів ані впродовж, ані після спливу дворічного строку після розірвання договору, відведеного для повернення вказаних коштів.

Зважаючи на вказане, стягненню з Відповідача підлягають 3% річних та інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов`язань на підставі наступних розрахунків.

Основна сума заборгованості за договором у період з 20.02.2020 р. по 22.08.2022 р. становить 34 354, 41 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за наступною формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100 де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення.

З 20/02/2020 до 31/12/2020:

-34 354,41 x 3 % x 316 : 366 : 100 316=889,84 грн.

З 01/01/2021 до 22/08/2022:

-34 354,41 x 3 % x 599 : 365 : 100 599=1 691,37 грн.

Загальний період прострочення грошового зобов`язання - 915 днів

Всього штрафних санкцій: 2 581,20 грн.

Відповідно до вищенаведеного розрахунку, вбачається, що сума штрафних санкцій у вигляді 3% річних від суми заборгованості становить 2 581,20 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (20/02/2020 - 22/08/2022)

-березень 2020 100,80

-квітень 2020 100,80

-травень 2020 100,30

-червень 2020 100,20

-липень 2020 99,40

-серпень 2020 99,80

-вересень 2020 100,50

-жовтень 2020 101,00

-листопад 2020 101,30

-грудень 2020 100,90

-січень 2021 101,30

-лютий 2021 101,00

-березень 2021 101,70

-квітень 2021 100,70

-травень 2021 101,30

-червень 2021 100,20

-липень 2021 100,10

-серпень 2021 99,80

-вересень 2021 101,20

-жовтень 2021 100,90

-листопад 2021 100,80

-грудень 2021 100,60

-січень 2022 101,30

-лютий 2022 101,60

-березень 2022 104,50

-квітень 2022 103,10

-травень 2022 102,70

-червень 2022 103,10

-липень 2022 100,70

-серпень 2022 101,10

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) = 1.38208819

Інфляційне збільшення:

34 354,41 x 1.38208819 - 34 354,41 = 13 126,41 грн.

Виходячи з вищевикладеного, загальна сума штрафних санкцій у вигляді 3% річних та індексу інфляції, що підлягають стягненню за прострочення виконання зобов`язання, а, відповідно, й підлягають стягненню у даному провадженні, становить: 2 581,20 + 13 126,41= 15 707 грн. 61 коп.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, розмір судових витрат зазначено у позовній заяві, у якій Позивач просив у разі задоволення позовних вимог стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Представником позивача до заяви було додано:

-Копію Витягу з Договору про надання правової допомоги від 05 липня 2022 року;

-Копія додаткової угоди від 17.08.2022 р.;

-Копія квитанції № 220719 від 17.08.2022 р.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Суд, з`ясовуючи розумність розміру судових витрат з урахуванням складності справи аналізуючи кількість часу витраченого представником позивача на підготовку до розгляду даної справи згідно його заяви, суд вважає вказаний розмір витрат на правову допомогу, не співрозмірним складності справи.

У зв`язку з цим, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи, суд вважає достатньою суму витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню, в розмірі 4000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15-16, 203, 204, 526, 530, 533, 536, 545, 612, 625, 640, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживача, повернення внесених коштів, стягнення 3% річних та індексації задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (Код , Адреса реєстрації: 03045, м. Київ, Столичне шосе, 90, 4-й поверх) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму штрафних санкцій та інфляційних витрат на загальну суму в розмірі 15 707 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот сім) гривень 61 копійку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (Код , Адреса реєстрації: 03045, м. Київ, Столичне шосе, 90, 4-й поверх) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення суду. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 02 червня 2023 року.

Суддя

29.05.2023