Справа № 304/2033/23 Провадження № 2-о/304/78/2023
У Х В А Л А

29 листопада 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання - Галас А.Ю.,

заявника - ОСОБА_1 ,

її представника - адвоката Мигальчич Л.А.,

неповнолітньої - ОСОБА_2 ,

представника служби у справах дітей - Рашкі Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду порядку окремого провадження цивільну справу № 304/2033/23 за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, заінтересовані особи - ОСОБА_3 та служба у справах дітей Перечинської міської ради, про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

У С Т А Н О В И В :

Постановою Районного суду Пієштяни (Словацької Республіки) Провадження № 9Р/23/2022-19 від 10.03.2022 року прийняв невідкладний захід, яким призначив неповнолітній громадянці України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуна бабусю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянку України. Рішення суду набуло законної сили, про що в ньому і зазначено, як таке на яке не можна подати апеляцію.

В обґрунтування необхідності визнання на території України рішення іноземного суду про опікунство, щодо малолітньої громадянки України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення опікуна бабусю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянку України зазначається, що таке визнання необхідне для захисту прав та інтересів дитини на території України та представлення опікуном інтересів дитини у всіх державних органах, органах місцевого самоврядування, соціального захисту, пенсійного фонду з правом подання документів щодо оформлення пенсії по втраті годувальника, так і отримання грошового забезпечення, а саме право членів родини військовослужбовців які зникли безвісти за особливих обставин визначеного Постановою КМ України № 168 від 28 лютого 2022 року. На підставі вищенаведеного просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні заявниця та її представник - адвокат Мигальчич Л.А. клопотання підтримали та просили суд його задовольнити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.01.2014 року між ОСОБА_4 (син заявниці ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського району Закарпатської області зроблено актовий запит № 1 від 16.01.2014 року.

Встановлено, що від даного шлюбу народилась донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою заявника. З моменту народження онуки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , така постійно проживала разом з батьком ОСОБА_4 за однією адресою з заявником ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що біологічна мати дитини покинула сім`ю ще в 2018 році, де її фактичне місце знаходження ні сину заявниці, ні заявниці відомо не було.

З початку повномасштабного вторгнення рф на територію України бабуся ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з онукою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зі згоди батька покинула територію України та тимчасово вихала до Словацької Республіки, адже на той момент залишатись на території України було небезпечно, крім цього батько дитини згідно мобілізації був призваний до лав ЗСУ.

Прибувши до території Словацької Республіки, бабуся заявниці собі та онуці оформила тимчасовий притулок, а онука пішла до школи, тобто рідна бабуся стала фактичним опікуном онуки.

Прибувши з міст ведення бойових дій у відпустку батько дитини подав до Перечинського районного суду у березні 2023 року позов (цивільна справа № 304/498/23) до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 на подальшому проживанні, вихованні та утриманні з батьком ОСОБА_4 . Наразі через незалежні від сина заявниці обставини рішення у справі не прийнято.

Судом встановлено, що 18.09.2023 р. в телефонному режимі заявниці, повідомили, що її син зник безвісти 16.09.2023 р. при виконанні бойового завдання. Заявниця прибула на територію України та отримала всі необхідні документи від Ужгородського РТЦК Міністерства оборони України за вих. № 3065 від 18.09.2023 (сповіщення сім`ї про зникнення безвісти при виконанні бойового завдання поблизу н. п. Андріївки Донецької області, солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9. (санітарний інструктор 1 стрілецької роти військової[частини НОМЕР_1 ).

Таким чином з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини виникла необхідність у визнані на території України Рішення іноземного суду про призначення опікуна бабусю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо онуки ОСОБА_2 .

Встановлено, що мати дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , покинула сім`ю в 2018році та зовсім не цікавиться долею власної дитини. З реєстру Судових рішень та сайту «Судова влада» за пошуковим критерієм « ОСОБА_3 », слідує, що в проваджені Перечинського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальна справа № 304/765/18 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, провадження № 0000212. З тексту Ухвал винесених суддею Перечинського районного суду в рамках розгляду цього кримінального провадження № 0000212 від 16.05.2018 року слідує, що обвинувачена ОСОБА_3 на судові засідання призначені до розгляду 03 та 18 грудня 2018року та 23.01.19 р., 19.03.2019 р. не з`явилась без поважних причин. Ухвали суду від 09 жовтня 2018 року та 23 січня 2019 року про привід обвинуваченої не виконано, оскільки згідно повідомлень о/у СКП Ужгородського районного відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 17 грудня 2018 року за вих. № 890/106/25/2-2018 та начальника Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19 березня 2019 року за № 1423/106/25/3-2019 гр. ОСОБА_3 за місцем проживання відсутня та зі слів сусідів така виїхала за межі області до матері, яка проживає у м. Чернівці. Встановлено, що Перечинським районним судом Закарпатської області обвинувачена була оголошена у розшук, який не дав бажаних результаті.

Відповідно до пункту 1 ст. 52 та ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року): «рішення іноземного суду немайнового характеру, які не потребують виконання, винесені судом кожної договірної сторони, після набрання ними законної сили визнаються на територіях інших договірних сторін без спеціального провадження, якщо установою юстиції запитуваної договірної сторони раніше у цій справі не було винесено рішення, що набрало законної сили, або якщо згідно з цією Конвенцією, а в не передбачених нею випадках - відповідно до законодавства договірної сторони, на території якої рішення має бути виконано, ця справа не належить до виключної компетенції установ юстиції останньої. Положення цієї статті відносяться і до рішень з опіки і піклування, а також до рішень про розірвання шлюбу, винесеними установами, компетентними відповідно до законодавства договірної сторони, на території якої винесене рішення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених в порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом, визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне Значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до положень окремих міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, рішення іноземних судів, ухвалені компетентними органами на території держави, з якою України уклала двосторонній Договр про правову допомогу, і які не потребують виконання, вважаються дійсними без проведення будь-яких спеціальних процедур з їх визнання.

У відповідно до статті 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Міжнародним договором, на підставі якого можливо визнати рішення суду Словацької республіки, є Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року.

Загальний процесуальний порядок визнання та приведення до виконання рішень іноземних судів, що підлягають примусовому виконанню в Україні, врегульовано Законом України «Про міжнародне приватне право» та главою 2 розділу ІХ Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Верховного Суду України від 24.12.1999 №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу України» не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорювання батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право», визначено, що суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України.

Якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись в Україні, якщо тільки немає доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

Оскільки між Україною та Словацькою Республікою укладено Договір між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1982 року (у відносинах зі Словацькою Республікою застосовується у порядку правонаступництва згідно із Законом України «Про правонаступництво України», 1991 року та положеннями «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів», 1978 pоку) порядок та процедура опікунства врегулюванні п. п. 31-34 Договору.

Відповідно до положень ст. 472 ЦПК України зазначено, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Встановлено, що час розгляду клопотання дитина проживає із заявницею, яка є фактичним її опікуном.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13, рішення суду - остаточне), Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п. 76).

Також у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04, рішення суду - остаточне) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини па гармонійний розвиток на належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 11, 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 471-473 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, заінтересовані особи - ОСОБА_3 та служба у справах дітей Перечинської міської ради, про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати на території України рішення (постанову) Районного суду м. П`єштяни (Словацької Республіки), провадження № 9Р/23/2022-19 від 10 березня 2022 року про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , опікуном малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Чепурнов В. О.