УХВАЛА

04 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 132/3041/20

провадження № 61-16217 ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 травня2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 02 травня2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду - вартість будівельно-відновлювальних робіт, спричинених внаслідок надзвичайної ситуації у розмірі 1 034 087,00 грн. В решті позову відмовлено.

До Верховного Суду 06 листопада 2023 року військова частинаНОМЕР_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення після закінчення строку на касаційне оскарження, у якій просила їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно з положеннями частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Щодо пропуску строку на касаційне оскарження

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки копію судового рішення суду апеляційної інстанції отримав 03 серпня 2023 року. Зазначає, що військовачастина НОМЕР_1 є юридичною особою, яка фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів найнижчого рівня, у зв`язку з чим не мала змоги своєчасно сплатити судовий збір. Звертає увагу, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року військовослужбовці військової частиниНОМЕР_1 незалежно від військових звань та посад залучаються до виконання бойових (спеціальних) завдань, що позбавило можливості вчасно подати касаційну скаргу.

Наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення не можна визнати поважними з огляду на таке.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Водночас особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, апеляційну скаргу було подано саме військовою частиноюНОМЕР_1 . Даних про те, що суд апеляційної інстанції всупереч вимог статті 272 ЦПК України надіслав копію ухваленого рішення заявник не надав, лише голослівно зазначив, що копію судового рішення суду апеляційної інстанції отримав 03 серпня 2023 року.

Повний текст постанови Вінницького апеляційного суду від 02 травня2023 року оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 травня 2023 року, касаційна скарга подана 06 листопада2023 року, тобто після спливу шести місяців з дня складення повного судового рішення.

Суд оцінює критично посилання заявника на поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що уповноважені на подання касаційної скарги військовоїчастини А1119 були залучені до виконання бойових завдань в період строку подачі касаційної скарги. Водночас, доказів затримки фінансування військової частини касаційна скарга не містить.

Отже, наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу касаційної скарги, передбачених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України касаційну скаргу слід залишити без руху та роз`яснити заявнику про необхідність надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку або навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року та постановиВінницькогоапеляційного суду від 02 травня 2023 року неповажними.

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 травня2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь