Номер провадження: 22-ц/813/96/23
Справа № 496/1306/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

заявник- ОСОБА_1 ,

заінтересована особа-Яськівська сільська рада Біляївського району Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року у складі судді Буран В.М.,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, за участю заінтересованої особи Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та померла з 1977 року та по день смерті проживали разом та вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю доказів проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою встановити факт, що заявниця проживала однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в судовому засіданні заявляла усне клопотання про виклик свідків, проте суд відмовив у його задоволенні посилаючись на відсутність доказів сплати судового збору. Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 послався на те, що заявником долучено до заяви копії документів, які є нерозбірливими та не завірені належним чином, при цьому оригіналів не надано. Зазначила, що суд поставивши під сумнів відповідність поданих документів оригіналу мав витребувати ці документи. Проте, судом не було здійснено будь-яких дій та не постановлено ані ухвали, ані протокольної ухвали щодо витребування цих документів.

Представник заінтересованої особи в судове засідання 23.11.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається. що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 та після її смерті відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 .

18.09.2013 ОСОБА_1 звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка була інвалідом 2-ї групи та потребувала сторонньої допомоги. Також заявник зазначила, що за життя спадкодавця була її опікуном.

До заяви додала довідку видану Троїцькою сільрадою від 01.12.2008, якою стверджується, що ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , та після смерті проводила її поховання, в даний час доглядає за будинком.

Згідно з довідкою №2910, виданою виконкомом Троїцької сільради 21.11.2013, ОСОБА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №2909, виданої виконкомом Троїцької сільради 21.11.2013, ОСОБА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 -1941 р.н.-опікун, ОСОБА_1 -р.н.1971.

В довідці №2911, виданої виконкомом Троїцької сільради 21.11.2013 зазначено, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в права на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не вступав.

07.03.2017 державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори на заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 надано відповідь про те, що при огляді документів було виявлено відсутність доказів проживання заявниці з спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня2023 року у справі N582/18/21 (провадження N 61-20968 сво 21) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Правила Книги Шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (абзац 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Тлумачення статті 5, пункту 4 та абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України дає підстави для висновку, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до спадкових відносин, що виникають з моменту відкриття спадщини, абзацом першим пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Відповідно, п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності цим Кодексом.

Такий висновок відповідає й роз`ясненням, наданим судам у пунктах 1, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З урахуванням наведеного вище, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, враховуючи, що у справі, яка переглядається, спадщина відкрилась у листопаді 2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України, до спірних відносин застосовується п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, який повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності цим Кодексом.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

У постанові від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявницею не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини.

Сам по собі факт того, що в довідці зазначено, що заявниця доглядала за ОСОБА_2 , не може слугувати достатнім підтвердженням наявності між ними відносин, притаманних членам однієї сім`ї, що є необхідним для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України.

Для повного та всебічного розгляду даного спору судом апеляційної інстанції в судове засідання викликалися свідки.

Так свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 доглядала на протязі 3-4- х років за ОСОБА_2 , де саме заявниця проживала пояснень не надав.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що заявниця проживала разом з ОСОБА_2 два, три чи чотири роки.

Вказані пояснення свідків ОСОБА_1 повністю підтвердила.

Отже, довідка №2909, видана виконкомом Троїцької сільради 21.11.2013 про те, що з ОСОБА_2 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала ОСОБА_1 , в сукупності з поясненнями свідків, які підтвердила сама заявниця, не доводить факт того, що апелянт не менше як п`ять років до відкриття спадщини проживала разом з ОСОБА_2 .

Довідка про те, що похованням ОСОБА_2 займалася заявниця, не є беззаперечним доказом, який би підтверджував її спільне проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 05.12.2023

Головуючий:

Судді: