Номер провадження: 22-ц/813/3126/23
Справа № 947/5258/21
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Трофименка О.О.

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 - не з`явились,

від відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явились,

від Служби у справах дітей Одеської міської ради не з`явились,

переглянувши справу №947/5258/21 за позовом ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року у складі судді Калашнікової О.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись у лютому 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що у шлюбі з ОСОБА_1 перебував з 2007 року по 2015 рік. ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Одеської міської ради про надання висновку на підтвердження місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , 2011 року народження, для тимчасового виїзду за межі України. 29 січня 2021 року Служба у справах дітей Одеської міської ради надала висновок про підтвердження проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю для його виїзду за межі України. 5 лютого 2021 року Київська районна адміністрація як орган опіки та піклування розпорядженням за №81-01р затвердила висновок Служби у справах дітей Одеської міської ради про проживання малолітнього з матір`ю для його тимчасового виїзду за кордон. Вважає розпорядження органу опіки та піклування таким, що не відповідає фактичним обставинам, суперечить правам та інтересам малолітньої дитини, перешкоджає йому як батьку реалізувати в повному обсязі батьківські права та обов`язки щодо дитини. Дитина проживає з матір`ю періодично у період перебування в Україні, фактично дитина проживає у баби та діда, а з п`ятниці по неділю з ним батьком. Мати дитини ОСОБА_1 постійно проживає в Польщі, має там нову сім`ю та має намір вивести сина на постійне проживання до Польщі, підмінивши його на то згоду спірним розпорядженням. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_3 просив:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування від 5 лютого 2021 року за №81-01р «Про затвердження висновку служби у справах дітей Одеської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України» (т.1 а.с.2-10).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.54-55).

Відповідачем Київською районною адміністрацією Одеської міської ради відзив не подано.

Третя особа ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_2 надала письмові пояснення, за змістом яких оскаржуване розпорядження не суперечить інтересам дитини? не порушує будь-яких прав, в тому числі й права позивача на виховання дитини та спілкування з нею. Розпорядження відповідає вимогам нормативного документу, який регламентує порядок ухвалення прийняття рішень, що стосуються місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України, а саме постанові Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом прав дитини». Посилання позивача на порушення органом опіки та піклування положення пункту 72-1 вказаного нормативного документу є безпідставним, так як дитина є малолітньою та, відповідно не має 14 років. Метою вивозу дитини за межі України було відвідування родичів для спільного відпочинку під час зимових канікул, проти чого ОСОБА_3 заперечував. ОСОБА_7 надала органу опіки та піклування інформацію про те, що має намір створити в Польщі нову сім`ю і майбутній відпочинок дитини в Польщі передбачав в тому числі й знайомством з майбутніми родичами (т.1 а.с.77-80).

Служба у справах дітей Одеської міської ради надала письмові пояснення, за змістом яких за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів, проведення бесіди з нею, дитиною, батьком дитини Службою у справах дітей Одеської міської ради було підготовлено висновок від 29 січня 2021 року про підтвердження місця проживання дитини для його тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 13 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, який в подальшому було затверджено розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування від 5 лютого 2021 року за №81-01р «Про затвердження висновку служби у справах дітей Одеської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України». Заявника ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність інформування служби у справах дітей про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену частиною 7 статті 184 КАС України. Для надання вказаного висновку ОСОБА_1 були надані необхідні документи (т.1 а.с.64-70).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року позов задоволено; визнано протиправним та скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування, від 5 лютого 2021 року за №81-01р «Про затвердження висновку служби у справах дітей Одеської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України».

Висновок суду мотивовано невідповідністю розпорядження органу опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси №81-01р від 5 лютого 2021 року вимогам пункту 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року скасовано; провадження у справі закрито; роз`яснено, що спір даної категорії віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

При продовженні розгляду апеляційну скаргу підтримано.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (т.1 а.с.194-196).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Доводи суду про порушення прав та інтересів батька дитини та неврахування інтересів самої дитини тимчасовим виїздом дитини за межі України не підтверджені. Наведений судом перелік обставин, з огляду на які розпорядження є протиправним, не є порушенням пункту 72-1 Порядку, оскільки вказана норма містить вичерпний перелік даних, які повинні встановлюватися судом для затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для тимчасового виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, надано Київською районною адміністрацією Одеської міської ради письмові пояснення, за змістом яких прийняття оскаржуваного розпорядження є реалізацією адміністрації повноважень, покладених на неї законом, розпорядження набирає законної сили через 10 робочих днів, якщо таке не оскаржено. Оскільки розпорядження оскаржено ОСОБА_3 у 10-ти денний строк, то таке не набрало законної сили, з огляду на що відсутні підстави для визнання його протиправним (т.2 а.с.60-62).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_3 , 1982 року народження, та ОСОБА_1 , 1980 року народження, перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2007 року, шлюб розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року в справі №521/18677/15-ц (т.1 а.с.18, 20-21).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.19).

На час розлучення батьки дитини ОСОБА_6 судовим рішенням місце проживання дитини не встановлювали, була домовленість про проживання дитини як матір`ю, так і з батьком, після вибуття ОСОБА_1 за межі України дитина залишилася фактично проживати з дідом та бабою (батьками ОСОБА_1 ), у вихідні дні дитина знаходилася з батьком.

З матеріалів справи вбачається, що між батьками дитини ОСОБА_8 та ОСОБА_3 мала місце неузгодженість з тим, щоб дитина виїздила з матір`ю за межі України, оскільки батько дитини вважав, що у такий спосіб дитина буде вивезена матір`ю за межі України та не повернута.

Зазначені обставини підтверджували дід та баба ОСОБА_5 (батьки ОСОБА_1 ).

ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей Одеської міської ради для підтвердження місяці проживання малолітнього ОСОБА_5 з нею для тимчасового виїзду за межі України. За наслідками розгляду заяви було складено висновок, який затверджено розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради 05 лютого 2021 року за №81-01 (т.1 а.с.34-35).

Матеріали, що перебували на розгляді Служби у справах дітей Одеської міської ради, містить недостовірні дані щодо місця проживання дитини, мети виїзду за межі України, не підтверджені дані щодо тимчасовості такого виїзду, а також обґрунтовані заперечення батька дитини, який, серед іншого, зазначав про наявність спору щодо місці проживання дитини, що не було прийнято до уваги (т.1 а.с.110-144).

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_9 , громадянином Республіки Польща та потому вибула на проживання до Республіки Польща як дружина громадянина цієї країни (т.1 а.с.81).

30 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір про місце проживання та виховання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого місце проживання дитини батьки визначили місце проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 . У Договорі сторони також визначили період і час перебування дитини за кордоном з матір`ю (т.1 а.с.211б).

Наразі вказаний Договір про місце проживання та виховання дитини від 30 серпня 2021 року сторонами відповідно до його умов не виконується.

26 жовтня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком. У справі №947/32847/21 Київським районним судом м. Одеси 21 червня 2022 року ухвалено рішення про задоволення позову та визначення місяця проживання дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 , судове рішення оскаржено в апеляційному порядку.

Отже, зі справи вбачається що батьки дитини ОСОБА_6 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після припинення проживання сім`єю та послідуючого розірвання шлюбу не визначились за домовленістю між собою з тим, з ким з них буде проживати дитина. Факт укладення між сторонами вже після оскаржуваного судового рішення нотаріально посвідченого Договору від 30 серпня 2021 року про місце проживання та виховання дитини, який так і не став сторонами належно виконуватися, факт звернення у жовтня 2021 року ОСОБА_3 як батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком, факт фактичного проживання матері дитини за межами України у створеній у іншій країні сім`ї тощо, підтверджує те, що звернення ОСОБА_1 29 грудня 2020 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради для підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , 2011 року народження, для тимчасового виїзду за межі України не пов`язувалось із захистом прав дитини, а мало в своїй основі спірне питання не лише щодо місця проживання дитини з одним із батьків, а й питання країни проживання дитини.

З огляду на спірність питання місця проживання дитини, щодо якого орган опіки мав дані, підстав для надання висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_6 для тимчасового виїзду за межі України на підставі Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, та послідуючого затвердження такого висновку розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради не було, з чим суд першої інстанції визначився правильно.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 червня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра