К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2023 року місто Київ

справа № 761/24955/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/14321/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Пономаренко Н.В. від 4 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що протягом серпня 2019 року - 27 жовтня 2020 року ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_3 65 500 євро, що підтверджується копіями розписок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоємцем після нього є ОСОБА_1 , однак остання відмовляється повернути борг спадкодавця.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 65 500 євро, що є еквівалентом 2 395 243 грн. 30 коп.

Разом з позовом ОСОБА_3 подав заяву про його забезпечення, у якій просив накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на

нерухоме майно будь-які реєстраційні дії щодо неї; накласти арешт на грошові кошти, загальною сумою 4 000 доларів США та 5 000 євро, які повернуто ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_4 на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року у справі № 760/26210/21.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, оскільки відповідач з метою уникнення звернення стягнення на майно може відчужити його на користь третіх осіб. Вказує, що ОСОБА_1 не визнає боргові зобов`язання, проживає за кордоном і має можливість відчужити нерухоме майно з метою уникнення виконання грошового зобов`язання, а грошовими коштами розпорядитись на власний розсуд.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 4 серпня 2023 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_1 . В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що між сторонами дійсно виник правовий спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а тому достатнім заходом забезпечення позову є накладення арешту на нерухоме майно. Вимоги в частині накладення арешту на готівкові кошти не підлягає задоволенню, оскільки такі кошти неможливо ідентифікувати і виконати таке судове рішення в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки позивач не звертався до відповідача із вимогою про повернення боргу, не надав оригінали розписок, що виключає наявність спору; накладення арешту на нерухоме майно за дійсних обставин справи є неспівмірним із заявленими позовними вимогами; заявником не було вказано у заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення, чим порушив вимоги частини 3 статті 150 ЦПК України.

Ухвала суду фактично оскаржується лише в частині накладення арешту на нерухоме майно, а тому в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що протягом серпня 2019 року - 27 жовтня 2020 року ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_3 65 500 євро, що підтверджується копіями розписок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоємцем після нього є ОСОБА_1 , однак остання відмовляється повернути борг спадкодавця.

ОСОБА_3 вказував, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 і є власником іншої частини вказаної квартири.

Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири, позивач вказував, що відповідач зобов`язаний повернути грошові в сумі 65 500 євро та в межах вартості спадкового майна, однак відповідач проживає за кордоном і ухиляється від виконання грошового зобов`язання спадкодавця, а тому може відчужити квартиру на користь третіх осіб, що утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову (стягнення грошових коштів за рахунок звернення стягнення на майно).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У даній справі вимоги позивача мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективнийзахист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 частини 1 якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і

повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

При цьому обраний заявником захід забезпечення позову не порушує право власності відповідача, а сприяє недопущенню порушення прав заявника до встановлення фактичних обставин спору.

Посилання у апеляційній скарзі на передчасність і безпідставність позовних вимог не перевіряються судом апеляційної інстанції, оскільки під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд не надає правової оцінки обставинам справи, обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на частину квартири за дійсних обставин справи є неспівмірним із заявленими позовними вимогами відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки накладення на неї арешту спрямоване на гарантування виконання можливого рішення суду у випадку примусового стягнення з відповідача грошових коштів, тобто забезпечити збереження майна за рахунок реалізації якого може бути виконано рішення суду.

Стосовно посилання у апеляційній скарзі на те, що у заяві про забезпечення позову не було пропозиції щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів зазначає таке.

Зустрічне забезпечення позову направлено як на застереження від недобросовісних дій позивача, так і на захист інтересів відповідача, що полягає у відшкодуванні збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Дійсно, у пункті 6 частини 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову (зустрічне забезпечення) (частина 1 статті 154 ЦПК України).

Разом із тим, колегія суддів вважає, що відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення у спірних правовідносинах не може бути правовою підставою для скасування правильного по своїй суті судового рішення щодо забезпечення позову.

У випадку, якщо учасник справи вважає необхідним застосування заходів зустрічного забезпечення, він не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з відповідним клопотанням щодо застосування таких заходів за насідком розгляду якого суд постановляє вмотивовану ухвалу (частина 6 статті 154 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 4 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: