КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/5626/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8341/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Сенюти В.О., у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, уточнивши який просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 103 462,37 грн. та понесені судові витрати (т. 1 а.с. 2-3, 157-158).

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом витребування від КП «Київтеплоенерго» документів, а саме:

- договір про постачання теплової енергії та (або) договір про постачання гарячої води, укладеного (-них) між КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 ;

- первинні документи КП «Київтеплоенерго», які містять відомості про зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції за договором про постачання теплової енергії та (або) договором про постачання гарячої води, укладеного (-них) між КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 , а за відсутності договору (-рів) - за весь період нарахованої заборгованості, зазначеної у позовній заяві;

- нормативно-правовий акт, що встановлює вартість таких житлово-комунальних послуг як постачання теплової енергії та (або) послуг постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 , у визначені КП «Київтеплоенерго» в позовній заяві до ОСОБА_1 періоди нарахованої заборгованості, що заборгованості, що підлягає стягненню.

Заява мотивована тим, що позивач мав надати вказані документи на підтвердження укладення договору про надання комунальних послуг з відповідачем, з якого б вбачалося досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Також позивач мав надати первинні документи, які містять відомості про зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, яка за твердженням позивача була ним здійснена на користь відповідачів, що в подальшому стали підставою для виникнення обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг. Вважає, що за відсутності первинних документів неможливо встановити зміст та обсяг наданих позивачем житлово-комунальних послуг в конкретний період часу. З огляду на відсутність вищезазначених доказів в матеріалах справи, з метою забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, просила заяву задовольнити (т. 1 а.с. 175-177).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (т. 2 а.с. 8-10).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення доказів шляхом їх витребування від КП «Київтеплоенерго» (т. 2 а.с. 26-31).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначала, що заява про забезпечення доказів була розглянута судом більше, ніж через рік після її подання. Крім того, оскаржувана ухвала про відмову у забезпеченні доказів постановлена судом у день ухвалення рішення суду по суті спору, що позбавило її можливості подати до суду інше клопотання про витребування доказів, які стосувалися предмету позову.

Обґрунтування судом ухвали про відмову у забезпеченні доказів тим, що відповідач не довела існування очевидної небезпеки знищення, приховування доказів чи інших обставин, які свідчили б про можливе ускладнення або неможливість отримання таких доказів у майбутньому, не відповідають положенням ст. 116 ЦПК України.

Вказувала, що заява ґрунтувалася на тих обставинах, що при поданні позову позивач не надав до суду належних, достовірних та допустимих доказів, які перебувають в його розпорядженні, а відповідачі доступу до витребуваних доказів доступу не мають.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Київтеплоенерго» Банецький Б.І. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року повністю (т. 2 а.с. 72-73).

У судовому засіданні представник позивача - Банецький Б.І. заперечував проти задоволення скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, у т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом була сповіщена 03 травня 2023 року повідомленням на зазначену нею в апеляційній скарзі адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомленні про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили (т. 2 а.с. 26-30, 56-62).

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 суд виходив із того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено існування очевидної небезпеки знищення, приховування доказів чи інших обставин, які свідчили б про можливе ускладнення або неможливість отримання таких доказів у майбутньому.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів обов`язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Аналізуючи наведені положення ЦПК України насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, посилаючись на те, що позивач не надав до суду на підтвердження своїх позовних вимог договору про надання комунальних послуг з ОСОБА_1 , первинних документів, які містять відомості про зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції за договором за весь період нарахованої заборгованості, та нормативно-правового акту, що встановлює вартість таких житлово-комунальних послуг як постачання теплової енергії, ці докази знаходяться у позивача та необхідні для забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.

Разом з тим, механізм сприяння сторонам, у яких виникають складнощі в отриманні доказів, і які вони не можуть одержати самостійно, передбачено ст. 84 ЦПК України.

Незважаючи на те, що в ЦПК України відмежовано ці поняття та закріплено різними статтями, ОСОБА_1 помилково ототожнила витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У поданій заяві про забезпечення доказів не зазначено, яким чином витребування доказів у позивача стане неможливим або утрудненим в майбутньому, не вказано, яким чином письмові докази, які можуть бути надані позивачем, будуть втрачені або збирання подання таких доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Жодних доказів на підтвердження даних обставин ОСОБА_1 до заяви не додано.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Апеляційний суд зауважив на доводи апелянта щодо тривалості розгляду заяви про забезпечення доказів, яка була подана ОСОБА_1 22 січня 2022 року, а розглянута судом 07 березня 2023 року, проте такі посилання не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки процесуальне питання судом першої інстанції вирішено по суті правильно.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 02 червня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова