Справа № 468/1178/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

24.04.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря судового засідання - Хижняк К.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

В обгрунтування позовних вимог позивач в заяві зазначив, що він є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, розташованого по АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку був його батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_3 за заповітом є відповідач ОСОБА_2 , яка доводилась дружиною спадкодавця. Відповідач чинить йому перешкоди у користуванні його власністю, не дозволяє йому увійти в будинок і він не має можливості користуватися належною йому власністю.

Посилаючись на зазначені обставини, просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні 1/2 частиною вищевказаного житлого будинку з господарськими та побутовими спорудами, шляхом звільнення від речей 1/2 частини зазначеного будинку та 1/2 частини господарських та побутових споруд, видачі позивачу ключів від замку від воріт, хвіртки, дверей житлового будинку, господарських та побутових споруд.

Ухвалою від 10.09.2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

10.11.2020 року відповідачем надано до суду відзив на позов, згідно якого відповідач заперечила щодо задоволення позову. Вказала на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , позивач не вживав заходів щодо вселення до будинку. Вона не заперечує щодо вселення позивача до будинку, але лише після визначення реальних часток в будинку, а тому у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

В свою чергу позивачем мало місце подання відповіді на відзив, згідно якої позивач вказав на те, що відповідач не є власником частини спірного житлового будинку, а лише є одним із спадкоємців на частину вищевказаного житлового будинку, фактично перешкоджає користуватись даним будинком, обраний ним спосіб захисту порушених прав є ефективним.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечує, просила відмовити в позові.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою від 20.07.2016 року та копією рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.05.2016 року по справі №468/180/16-ц (а.с. 10-13).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно копії довідки Мар`ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.03.2020 року, ОСОБА_3 , був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 09.02.2009 року та знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю. На час смерті з ним були зареєстровані: син ОСОБА_1 , онука ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно копії акту Мар`ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 29.07.2020 року, ОСОБА_2 не надала згоди на добровільне вселення ОСОБА_1 та перешкоджала комісії Мар`ївської сільської ради зайти на територію домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно довідки приватного нотаріуса Горбенко О.О. від 16.04.2020 року, заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 03.03.2020 року зареєстрована у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ та долучена до спадкової справи, заведеної післдя смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно копії заповіту від 24.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті, все належне йому майно заповів у власність дружині ОСОБА_2 (а.с.38).

Згідно копії відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 01.06.2021 року та довідки Мар`ївського старостинського округу виконавчого комітету Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 01.06.2021 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрвані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с.62-63).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно положень статей 319,321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 355,356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сукупність встановлених судом обставин підтверджують той факт, що позивач ОСОБА_1 на даний час являється власником своєї частки спірного будинку, та має право користуватися ним, що передбачено чинним законодавством, та не може бути позбавлений свого права власності, гарантованого Конституцією України.

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2 (яка є спадкомцем та прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ) чинить йому реальні перешкоди у користуванні спірним будинком.

Так, з наявної в матеріалах справи копії акту №11, складеного комісією Мар`ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області 29.07.2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 лише не надала згоди на добровільне вселення ОСОБА_1 на територію домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Обставин на підтвердження того, що відповідач фактично перешкоджала позивачу потрапити на територію вищевказаного домоволодіння, даний акт не містить, при цьому лише містить обставини щодо перешкоджання відповідачем потраплянню комісії сільської ради на територію даного домоволодіння.

Інших доказів на підтвердження того, відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні спірним будинком (фізичний опір щодо потрапляння до домоволодіння, відмова надати ключі від вхідних дверей тощо), судом не встановлено.

На думку суду, усна незгода особи щодо вселення співвласника до спірного будинку не може розцінюватися як перешкоджання у користуванні спірним будинком.

Крім того, необхідність відмови в задоволенні позову обумовлена наступним.

Як зазначалось вище, за положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Позивач просить зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні належною йому 1/2 частиною вищевказаного спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд.

Проте, частка позивача у даному майні (спірному житловому будинку) є невизначеною (абстрактною), відтак усунення перешкод у користуванні такою частиною майна є неможливим, а така вимога позивача є безпідставною.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній).

Повне судове рішення складене 01.05.2023 року.

Суддя: