Справа № 463/8365/22 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/741/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бедексєєвої В.Л. на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2022 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, просила суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 частки від усіх видів доходів, щомісячно, до досягнення останнім 23 років; стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 505 грн на місяць до припинення сином навчання.

В обґрунтування позовних вимог, покликалась на те, що позивачка та відповідач являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.06.2013 з відповідача стягувались аліменти на утримання дітей в розмірі 2/5 частини із всіх видів заробітку (доходу). В той же час, після досягнення сином повноліття зупинилась виплата аліментів. На даний час ОСОБА_3 є повнолітнім, навчається на 1-му курсі денного відділення Інститут права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка», закінчує навчання в червні 2026 року. Так, відповідно до договору про надання платної освітньої послуги плата за навчання 15030 грн. оскільки, син навчається на денній формі навчання, він не має змоги влаштуватися на роботу, а відтак самостійно отримувати заробіток.

Позивач не має фінансової можливість самостійно надавати матеріальну допомогу синові, вважає, що батьки разом повинні і надалі поки син навчається утримувати дитину в рівній мірі. Однак відповідач добровільно відмовляється утримувати сина, хоча продовжує працювати на ПАТ «Дікергофф Цемент Україна», та має можливість надати матеріальну допомогу.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 25.11.2022 року і до завершення навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23 років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах суми платежу за один місяць у розмірі 1/5 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Бедексєєва В.Л.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зокрема покликається на те, що судом не було враховано, що відповідач перебуває у шлюбі, в якому народжено двоє інших дітей, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копіями свідоцтв про народження, які додані до апеляційної скарги. Відповідач утримує родину, оскільки його теперішня дружина доглядає дитину, якій ще не виповнилось 3-х років, а відтак все матеріальне забезпечення родини є обов`язком відповідача.

Відтак, на думку скаржника, визначений розмір аліментів є надмірним для відповідача, з урахуванням його матеріального та сімейного стану.

Просить рішення суду змінити та призначити аліменти в розмірі 1/9 заробітку платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце праці, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав частково, матеріальне становище позивачки не дозволяє самостійно нести витрати по утриманню сина, який навчається.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки в№525/25 від 16.09.2022 виданої національним університетом «Львівська політехніка», ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання Інституту права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка». Навчається на комерційній основі. Термін навчання до 01.07.2024 р.

Також, до матеріалів справи долучено копію договору №254-16 від 21.08.2022 про навчання в Національному університеті «Львівська політехніка» від 21.08.2022р., та копію квитанції про оплату за навчання у розмірі 15030 грн.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади від 25.10.2022 ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки, якій доводиться нести витрати по оплаті навчання сина, на придбання книг та навчального приладдя, проїзд з дому до місця навчання, на одяг та їжу, речі особистої гігієни та інше, що необхідно для повноцінного розвитку, навчання та життя спільної дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється в судовому порядку за новою позовною заявою.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до положень ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання Інституту права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка». Навчається на комерційній основі з терміном навчання до 01.07.2024 р., та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 має можливість таку допомогу надавати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Разом з тим, з рішенням суду в частині визначення розміру стягнутих аліментів колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них (п. 23 Постанови).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

Виходячи з аналізу наведених норм права та з врахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що суд при визначенні розміру аліментів зобов`язаний був врахувати факт наявності у відповідача інших дітей,незалежно від доведеності факту понесення відповідачем витрат на їх утримання.

Заперечуючи проти позовних вимог в суді першої інстанції, ОСОБА_1 до відзиву на позовну заяву долучив докази того, що у нього від іншого шлюбу є ще двоє малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тобто, однією з обставин, якою відповідач обґрунтовував свої заперечення, щодо позовних вимог та визначеного позивачем розміру аліментів у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу), є сімейний стан платника аліментів, у зв`язку з чим у нього наявні додаткові зобов`язання фінансового характеру щодо забезпечення утримання на належному рівні не тільки спільних з позивачкою дітей, але й двох дітей від іншого шлюбу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, належним чином не дослідив обставини справи щодо сімейного стану відповідача, у зв`язку із чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, колегія суддів, врахувавши всі обставини справи, з метою дотримання принципу рівності матеріального забезпечення всіх дітей позивача, з врахуванням обов`язку батьків з утримання дітей, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з починаючи з дня подачі позову 25.11.2022 року і до завершення навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23 років.

При цьому, на думку колегії суддів, визначення частки матеріального забезпечення у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача не порушить право усіх його дітей на гідний рівень життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про задоволення позову, при ухваленні рішення допустив помилку в частині розміру стягнутих аліментів, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення в цій частині із зазначенням у ньому про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бедексєєвої В.Л. - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2023 року в частині розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 25.11.2022 року і до завершення навчання, але не пізніше ніж до досягнення 23 років.

В іншій частині рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02.06.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.