Справа № 317/979/22
№/п 2/317/105/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 р.

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ачкасова О.М.,

при секретарі - Дмитрієвій І.Е.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Шелудько О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- виконавчий комітет Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування, про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, уточнивши який, посилалась на те, що 23 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем, було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цей час шлюб між сторонами розірвано. В липні 2018 року ОСОБА_2 разом із донькою виїхали до Мексики, та будучи жертвою від домашнього насилля (погрози фізичною розправою, психологічне насилля та ін.) з боку колишнього чоловіка (відповідача), потрапили до Сполучених Штатів Америки. Дитина пішла до школи, почала вивчати англійську мову, робила успіхи в навчанні. Однак, через вісім місяців, за заявою батька дитини, Верховний суд Каліфорнії в Окрузі Сакраменто, розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення неповнолітньої до країни постійного проживанн, постановив, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має бути повернуто до України, в супроводі батька ОСОБА_3 . Отже, відповідач, перервавши шкільне навчання в США, відібрав дитину у матері для проживання її з ним в смт.Кушугум. Згоди матері щодо проживання дитини з батьком - не було, однак відповідач скористався юридичними формальностями та повернув дитину до смт.Кушугум для проживання з ним. Згодом, матір`ю дитини ОСОБА_2 , було подано позовну заяву про визначення місця проживання дитини з матір`ю, (справа № 317/2551/19), та дійшовши згоди щодо графіку спілкування з дитиною ОСОБА_2 , подала заяву про залишення позову без розгляду.

08 вересня 2021 року рішенням комісії з захисту прав дітей Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, встановлено графік спілкування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 .

14 січня 2022 року, Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі № 332/2309/20, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Умови для повноцінного розвитку та виховання дитини - має ОСОБА_2 , тому слід встановити місце проживання дитини з матір`ю, так як це відповідає найкращим інтересам дитини. Окрім зазначеного, позивачка забезпечена житлом, проживає у будинку, має окрему кімнату для дитини, перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , тобто має повноцінну сім`ю, має роботу та стабільний дохід, а головне, що за місцем її проживання - немає військових дій, умови проживання є безпечними та найкращими. Наразі, позивачка вагітна на сьомому місяці, що підтверджується довідкою, тому приїздити до України не має можливості.

На сьогоднішній день, відповідач переховується від військового обов`язку, тому забороняє спілкуватися ОСОБА_6 з матір`ю та бабусею ОСОБА_7 , так як боїться бути викритим та понести відповідальність. Графік спілкування бабусі з дитиною, встановлений рішенням суду у справі № 317/206/20 від 03.08.2021р., яке також не виконується з березня 2022р., у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження № 69133640.

Дозволу на перетин кордону для проживання дитини з матір`ю - відповідач також не надає, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом, в якому просила суд визначити місце проживання дитини з матір`ю протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні та надання ОСОБА_4 дозволу на виїзд за межі України, а саме до Сполучених Штатів Америки, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 , або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, оскільки проживає у США, її представник, у судовому засіданні підтримала позов позивачки у повному обсязі, пояснила суду, що батько дитини ОСОБА_3 образився на те, що його дружина створила нову сім`ю і у березні 2019 року забрав до смт.Кушугум, та дитина почала проживати разом із батьком. Зверталися до органу опіки, був встановлений графік побачень з дитиною (матері). Зазначила, що було рішення суду (дійшло до Верховного Суду). 04.03.2022 р. батько з дитиною та бабуся, сіли в евакуаційний поїзд і поїхали до Львова, щоб перевести за кордон дитину (до матері у США). Незважаючи на те, що відповідач є військовослужбовцем, він перетнув кордон в березні 2022 року. З пояснень Софії відомо, що вона з батьком проживає у Швеції. Ніяких документів немає щодо їх статусу. Стан здоров`я дитини неналежний. Посольства Швеції та Польщі відповіли, що вони на обліку не перебувають, просила суд на 2 роки визначити місце проживання дитини з матір`ю, оскільки у 14 років за законом дитина сама вирішує з ким проживає (а з 10 років думка дитини враховується).

Відповідач у судове засідання не з`явився, оскільки в цей час проживає разом із донькою в Швеції, представник відповідача позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі, подавши відзив на позов. Пояснила, що відповідач надавав дозвіл на виїзд дитини до Мексики у 2018 році, але позивачка вивезла дитину у США. Верховний Суд Каліфорнії розглянув судову справу і постановив повернути дитину до України. Оскільки у відповідача було судове рішення про визначення місця проживання дитини із батьком, він вивіз дитину у Швецію, та отримали там прихисток. Дитина навчається онлайн в українській школі та навчається у Шведській школі. Відповідач має статус біженця у Швеції, отримує соціальну допомогу і наразі працює. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю чи бабусею відповідач не чинить. Дитина проживає у Швеції разом із батьком та бабусею. Сума доходу батька невідома, працює, але де і ким невідомо. Закордонний паспорт у дитини є.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій зазначив, що підстави заперечувати або визнавати позов відсутні, просили розглянути справу за відсутності представника, на розсуд суду.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає що позов не заснований на законі, не є обґрунтованим , тому не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 23 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , що видане Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізькій області 27 березня 2012 року, актовий запис № 22.

З заяви ОСОБА_3 вбачається, що приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Козиряцькою О.В., від 19.06.2018 р., була засвідчена згода ОСОБА_3 про надання тимчасового виїзду малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон, до Мексики та країн Шенгенської угоди, у період з 08.07.2018 р. по 18.07.2018 р., у супроводі її матері ОСОБА_2 та повернення дитини до місця її проживання по закінченню терміну перебування за кордоном.

Згідно Рішення Комісії з питань захисту прав дитини Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ухваленого відділом «Служби у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 08.09.2021 року, ОСОБА_2 був встановлений графік спілкування матері з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без присутності батька, а саме: необмежене спілкування дитини з матір`ю засобами телефонного, поштові електронного та іншого засобу зв`язку без присутності батька; щодня - з понеділка по п`ятницю включно, з 19.00 до 20.00 години за Київським часом, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет без присутні батька; щосуботи та щонеділі з 20.00 до 22.00 годин за Київським часом, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет без присутності батька; зобов`язано ОСОБА_3 погоджувати з ОСОБА_2 усі зміни місця навчання, місця проживання, перетину кордону донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно законодавства України.

Як вбачається з рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14.01.2022 р. у справі №332/2309/20, зазначеним рішенням, яке набрало законнї сили 28.03.2022 року, було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з доданих позивачкою документів, позивачка у цей час проживає у США, де винаймає житло, що підтверджується договором оренди житлового приміщення.

ОСОБА_2 з 31.12.2020 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується дозволом та свідоцтвом про шлюб, укладаним у окрузі Сакраменто, штат Каліфорнія, США.

Як вбачається з відповіді на запит Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вих. №1102 від 17.03.2022, ОСОБА_3 на військовому обліку у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки Львівської області не перебував та як тимчасово переміщена особа на військовий облік не ставав.

Згідно відповіді Департаменту з питань захисту прав дітей та забезпечення стандартів рівності Національної соціальної сервісної служби України (Нацсоцслужба) вих.№0000-0201-/6828 від 19.05.2022 р., інформація від Посольств Республіки Польщі і Посольства Королівства Швеції стосовно постановки малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на консульський облік, станом на 19.05.2022 до Депатраменту не надходило.

З відповіді Консульського відділу Посольства України в Республіці Польщі за вих. №6137/19-091-24681 від 10.04.2022, вбачається, що громадяни України ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на консульському обліку в консульському підрозділі Посольств України в Республіці Польщі не перебувають.

З відповіді Міністерства соціальної політики за вих.№1109/0/5-22/41 від 12.07.2022, за інформацією Міністерства закордонних справ України (лист від 11.07.2022 №71/14/546-49291), ОСОБА_4 на консульському обліку у закордонних дипломатичних установах України в Республіці Польща та Королівстві Швеція не перебуває.

З роздруківки переписки та наданого DVD- диску, на якому зафіксовані відеозаписи розмов між позивачкою та відповідачем, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вели діалог щодо спілкування та приїзду малолітньої ОСОБА_9 до матері у США, та ОСОБА_3 пропонував позивачці оплатити переліт та готель на двох і тоді він би привіз доньку у США до матері на тиждень.

З наданих представником відповідача документів, а саме: довідки зі школи , яку відвідує малолітня ОСОБА_4 у Швеції, сертифікату про те, що ОСОБА_6 навчається у Седерскулан муніципалітету Фалькенберг, Швеція, вбачається, що дитина навчається. Крім того, долучений лист Шведської міграційної служби про надання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 дозволу перебувати на території Швеції та видачі пластикових паспортів, з яких вбачається, що вони отримали тимчасовий захист. З повідомлення про дію Служби громадянства та імміграції США Міністерта внутрішньої безпеки, вбачається, що ОСОБА_10 перебуває у США, як особа, яка має статус тимчасово захищеної особи, яке дійсне з 19.02.2022 р. по 19.10.2023 р. Крім того, ОСОБА_2 має дозвіл на працевлаштування з 19.02.2022 р. по 19.10.2023 р.

З Рішення №166 Виконавчого комітету Кушугумської селищної ради «Про надання висновку щодо доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 » та висновку №7 Відділу «Служба у справах дітей» як представника органу опіки і піклування Кушугумської селищної ради щодо доцільність і визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що Служба у справах дітей вважає за не доцільним визначити місця проживання дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю, оскільки батько ніколи не заперечував у спілкуванні дитини з матір`ю, коли вона була на території України та за її межами, але тільки у вільний від заняття час. Крім того, зазначили, що з позовної заяви вбачається вимога повернення ОСОБА_6 в Україну де йде війна, тим самим наражаючи дитину на смертельну небезпеку. Зазначили, що батько піклується за дитину, дитина повністю забезпечена усім необхідним, наразі дитина перебуває у безпечному місці, перебуває у Швеції.

З листа Відділу «Служба у справах дітей» як представника органу опіки і піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області за вих.№ 73 від 31.03.2023 р., вбачається, що на сьогоднішній день ОСОБА_6 разом із своїм батьком знаходиться в Швеції. По прибуттю в ОСОБА_11 отримала гідні умови проживання, повноцінне харчування та навчання. ОСОБА_6 успішно закінчила адаптаційний клас в шведській школі, продемонструвавши високий рівень знань і активно вивчає швецьку мову. Навчаючись в Швеції, ОСОБА_6 продовжувала дистанційне навчання в Україні, вона успішно закінчила навчальний рік продемонструвавши високі успіхи в навчанні. ОСОБА_6 постійно спілкується з позивачкою, шляхом аудіо, відео розмов. Тому вважають, що проживання дитини разом з батьком буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетом при вирішенні цієї справи з огляду на ситуацію, яка виникла при виїзді ОСОБА_6 до ОСОБА_12 .

З пояснювальної записки ОСОБА_3 від 09.06.2023 р. вбачається, що відповідач всебічно розвиває дитину, займається повноцінним розвитком дитини. Мати ОСОБА_6 категорично відмовляється обговорювати деталі зустрічі з ОСОБА_6 , відмовляється гарантувати що не повторить крадіжку дитини як у 2018 році. У своїх повідомленнях позивачка просто вимагає віддати їй дитину або вимагає зустрічі без будь-яких умов та гарантій повернення. Позивачка проігнорувала звернення відповідача про скасування вимоги адвоката про повернення дитини у ОСОБА_13 під обстріли для зустрічі з бабусею ОСОБА_14 (при тому, що бабуся знаходилася в Польщі). Відповідач самостійно забезпечує дитину, позивачка ніколи ніяких аліментів на утримання ОСОБА_6 не платила. Зазначив, що весь час перебування у США позивач перебувала і фактично продовжує перебувати в матеріальній залежності від партнера так і не набувши повноцінної фінансової самостійності і самодостатності.

З представлених доказів з боку відповідача, вбачається, що батьком створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, що також підтверджується документами, долученими до матеріалів справи, копією посвідки на проживання для члена сім`ї громадянина Європейського Союзу відповідно до Угоди про ЄС, копією листа про переїзд до житла, організованого муніципалітетом після направлення, копією довідки для ОСОБА_15 про те, що вона навчається в школі, копією пояснювальної записки ОСОБА_3 , копією робочого контракту ОСОБА_3 .

Відповідач має можливість забезпечити своїй дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини.

Проте, позивачка надала письмові пояснення, як свідка, в яких зазначила, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , від шлюбу має сина, ОСОБА_16 , 2022 р.н.. Проживає у США на законних підставах, документи на оформлення громадянства Америки на оформленні. Зазначила, що донька у Швеції не соціалізувалася, проживає у безлюдномі місці, в приміщенні для тимчасового проживання, без умов проживання сім`єю. Пояснила, що відповідач утримує дитину для помсти позивачці, тому просила суд врятувати її доньку від помсти відповідача. Зазначила, що ОСОБА_6 має право на гідні умови життя, в квітучій Америці, з повноцінною сім`єю та в гідних умовах.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_17 вбачається, що він є чоловіком позивачки та з серпня 2018 року по 13.03.2019 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_18 у США. Зазначив, що у ОСОБА_6 там були друзі, дитина називала його татом і зазначала, що їй не вистачало тепла та уваги від рідного батька. Перебуваючи у США, ОСОБА_6 регулярно спілкувалася із батьком. Все було добре, поки ОСОБА_3 не забрав дитину. Зазначив, що відповідач обмежував дитину у спілкуванні з матір`ю. За весь час перебування відповідача за кордоном разом із донькою ОСОБА_3 не повідомив її адресу та умови проживання. ОСОБА_19 позбавляє ОСОБА_6 нормальних умов проживання, він не може забезпечити дитину, змушує її жебракувати в Європі, існувати за мізерну допомогу, позбавив її повноцінного лікування, харчування, навчання, розвитку, відпочину, постійного місця проживання. Пояснив, що ОСОБА_2 вже повністю соціалізувалась у США, знає мову, має друзів, водійські права, облаштований будинок, сім`ю, дозвіл на роботу і перебування в Америці, та має можливість забезпечити ОСОБА_6 найкращим. Зазначив, що любить ОСОБА_6 , як рідну доньку, хоче та може її забезпечити. Він з позивачкою хоче, щоб дитина жила з ними постійно однією сім`єю, або хоча б тимчасово на час війни в Україні, щоб вона не бідкалася переселенкою по всій Європі, тому просив суд встановити місце проживання ОСОБА_6 разом із її матір`ю.

З довідок, наданих ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_17 вбачається, що вони мають роботу у США.

Крім того, позивачкою були надані фото будинку, у якому вона проживає разом із чоловіком та другою дитиною у США.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_14 , яка є матір`ю позивачки ОСОБА_2 , вбачається, що після початку воєнних дій, позивачка вмовила відповідача виїхати до Західної України та передати ОСОБА_6 її бабусі ОСОБА_14 , щоб вона відвезла дитину до доньки в ОСОБА_20 , так як ОСОБА_19 військовозобов`язаний і його не випустять з країни. Однак, прибувши до ОСОБА_21 , ОСОБА_22 не віддав. Зазначила, що з розмов з ОСОБА_6 дізналася, що вона в Швеції, більше ніякої інформації про себе та умови життя вона не повідомила. Повідомила, що у ОСОБА_23 кращі умови для проживання дитини у ОСОБА_20 , ніж з батьком, зазначила, що ОСОБА_23 дуже любить доньку і хоче щоб вони жили разом. Вважає, що ОСОБА_19 , через помсту ОСОБА_23 , за життя яке не склалось, утримує та переховує ОСОБА_6 , якій дуже потрібна мати. Просила суд встановити місце проживання дитини з матір`ю.

Надані заяви свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 суд оцінює критично, викладені у них пояснення не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Представник позивачки адвокат Коломоєць І.В., зазначила, що батько створював перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю засобами інтернет та телефонного зв`язку, бабусі та дідусю також, що на думку позивача ОСОБА_19 вчиняв домашнє насилля і відносно доньки, щоб вона не спілкувалась з матір`ю,що ОСОБА_19 , як військовозобов`язаний використав доньку, щоб виїхати за кордон, що умови проживання дитини у Швеції не відомі, думка дитини не врахована, батько її переховував, батько не має роботи у Швеції, водійського посвідчення, не знає шведської мови, дитина не оздоровлювалась та не лікувалася, а мати дитини має всі умови для проживання дитини. Висновок не є належним доказом, оскільки порушений порядок розгляду комісія не скликалась та позивачка не повідомлялась. Крім того, ОСОБА_24 вчиняв домашнє насильство, він мститься дружині.

Доводи викладені представником позивачки спростовуються висновками суду та поясненнями представника відповідача, яка зазначила, що відповідач не є ухилянтом, оскільки дозволу не було потрібно. Доказів щодо домашнього насильства немає. У Швеції ОСОБА_6 отримала гідні умови. Закінчила клас у школі, активно вивчає шведську мову та продовжує дистанційне навчання у Кушугумській школі, має різноманітне довкілля, має подруг у Швеції. Відповідач подав клопотання про з`ясування думки дитини, з ким проживати, то вона б обрала батька. Щодо Висновку, то вже було судом ухвалено рішення, обставини не змінились, служба у справах дітей зв`язалася з ОСОБА_25 , тому не було підстав скликати комісію, оскільки обставини не змінились.

Крім того, як вбачається з Наказу Верховного Суду Каліфорнії Округу Сакраменто від 15.03.2019 р., 14.03.2019 року суд постановив, відповідно до положень Гаазької конвенції про цивільно- правові аспекти міжнародного викрадення дітей, що неповнолітню дитину ОСОБА_26 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 має бути повернуто в Україну, у супроводі її батька, ОСОБА_27 .

Поряд з цим, ці обставини та надані докази позивачкою не можуть бути підставами для визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. Також не може слугувати для зміни місця проживання дитини обставина тимчасового, вимушеного виїзду за кордон у Швецію, відповідача та доньки сторін ОСОБА_9 , адже на території Україні, внаслідок вторгнення Російської Федерації, оголошений військовий стан з 24.02.2022 р., тому відповідач вивіз малолітню доньку у безпечне місто, повністю її забезпечив усім необхідним, дитина має житло, навчається у шведській школі та навчається онлайн в КЗСО «Кушугумська гімназія «Інтелект», відповідач працює,тобто виконує свої батьківські обов`язки у повному обсязі, відповідно до ст. 152 СК України.

Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Крім того, Заводським районним судом м.Запоріжжя, 14.01.2022 р., було вже визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_3 , яке набрало законної сили 17.03.2022 р.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зважаючи на вік малолітнього, для з`ясування його думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір`ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За приписами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), при визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення, що безпосередньо зазначено в Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка є юридично обов`язковим міжнародним договором. При цьому Верховний Суд, врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статтей 7, 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Суд також враховує психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе переїзд дитини у випадку, визначення її місця проживання з матір`ю, суд вважає, що зміна місця проживання малолітньої, на час вирішення спору, не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Судом не встановлені виняткові обставини, визначені ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини, які б вказували на те, що проживання дитини з батьком може зашкодити їй, та що батько не створює атмосферу любові, моральну та матеріальну забезпеченість дитині.

Оцінивши зібрані у справі докази, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю не підлягають задоволенню.

Крім того, як встановлено судом відповідач жодним чином не перешкоджає донці у спілкуванні з матір`ю. Тому, суд вважає, що позивачкою не доведено факту перешкоджання відповідачем у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 на відміну від періоду, коли дитина була протизаконно вивезена до США з рідного, сталого середовища - ОСОБА_2 більш ніж як на півроку перервала всі контакти. Дитину було вивезено в США з свідомим грубим порушенням умов дозволу на виїзд наданого батьком. Софія більше не мала жодної можливості спілкуватися з батьком ОСОБА_3 , бабусею та дідусем, подругами тощо.

Зокрема, позивачка жодним чином не утримує доньку, аліменти не сплачує, тобто не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, натомість вимагає забезпечувати ресурсами для зв`язку, що відповідач робить за власний кошт згідно тарифів країни перебування.

За таких підстав суд вважає, що у задоволенні позову в частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 необхідно відмовити, адже викладені у позові обставини, надані докази, пояснення свідків, спростовуються наданими відповідачем доказами та висновками суду.

Крім того, враховуючи, що позивачкою раніше було вже отримано дозвіл відповідача на виїзд дитини за кордон, у супроводі матері, однак позивачка своєчасно не забезпечила своєчасне повернення дитини до України, внаслідок чого відповідач був вимушений звернутися до іноземного суду для повернення дитини в України, суд вважає, що позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_4 за межі України, а саме до Сполучених Штатів Америки., без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , задоволенню не підлягють.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Оскільки судове рішення ухвалюється не на користь позивача, понесені ним судові витрати слід покласти на позивачку, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.159,161 СК України, ст.ст.13, 80, 81, 89, 128, 130, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 01.12.2023 року.

Суддя: О.М. Ачкасов