ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/660/22 Головуючий суддя І інстанції Янцовська Т. М.
Провадження № 22-ц/818/326/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про поновлення на роботі, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи підприємця (далі- ФОП) ОСОБА_2 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що з 28 липня 2020 року він працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів.

07 жовтня 2020 року його призвано для проходження військової служби у Збройних Силах України.

Вважає, що оскільки його військова служба за призовом розпочалася і продовжувалася під час дії особливого періоду, на нього поширюються гарантії та пільги визначені ст. 119 КЗпП України, в тому числі збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємств установі, організації незалежно від підпорядкування та форм власності.

ФОП ОСОБА_2 володіла інформацією про його перебування на строковій військовій службі, однак, в порушення положень статті 119 КЗпП України фактично відмовилася виплачувати йому середній заробіток та 06 жовтня 2020 року розірвала трудовий договір на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням працівника).

Зазначав, що жодних заяв про звільнення за власним бажанням він не писав, відповідно, дії відповідача по припиненню трудового договору є незаконними.З наказом про припинення трудового договору він не був ознайомлений.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати неправомірним та скасувати наказ ФОП ОСОБА_3 від 06 жовтня 2020 року №45 про звільненння, поновити його на посаді водія автотранспортних засобів ФОП ОСОБА_2 , стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на роботі;зобов`язати ФОП ОСОБА_3 виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток до закінчені проходження військової служби за призовом відповідно до ст. 119 КЗпП України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не були усунуті недоліки позовної заяви, наведені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ним до суду першої інстанції були надані всі наявні в його розпорядженні докази. Копію наказу від 06 жовтня 2020 року № 45 та копію трудової книжки він не має можливості надати, оскільки вказані документи йому Відповідачем не надавалися.

Неможливість надання довідки про розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не може бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується виходячи з середньоденного заробітку. Такий розрахунок при відсутності розрахунково-платіжних відомостей та табелів обліку робочого часу він, перебуваючи у військовій частини, зробити не може

Суд першої інстанції не врахував, що первинним питанням для вирішення спору є саме поновлення позивача на роботі, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційного інстанції не надходив.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Матеріли справі свідчать, що у лютому 2022 року ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця (далі- ФОП) ОСОБА_2 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року вказаний позов залишено без руху з підстав несплати судового збору та недотримання вимог статтей 175, 177 ЦПК України, а саме позивачеві було запропоновано уточнити розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, уточнити пункт 5 заявленої позовні вимоги, вказати період початку та закінчення проходження військової служби, надати копію наказу № 45 від 06.10.2020 р., який оскаржується, надати копію трудової книжки та сплатити судовий збір.

На виконання вказаної ухвали 18 лютого 2022 року позивачем надано уточнену позовну заяву та заяву про усунення недоліків, в якій зазначав щодо звільнення від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір оскільки спір є трудовим, а такожна підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як військовослужбовець.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.

Повертаючи заяву суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з тих обставин, що вимоги ухвали суду про залишення позову без руху не виконанні, судовий збір позивачем не сплачено, а підстави для звільнення від сплати судового збору на підставі 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збірвідсутні, оскільки позовна заява, з якою звернувся позивач до суду, не пов`язана з виконанням ним військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Також позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку як за час вимушеного прогулу, так і яка підлягає сплаті до закінчення проходження військової служби, оскільки згідно позовних вимог позивач не вказував суму, яка підлягає стягненню, посилаючись на те, що розрахунок сум може надати лише відповідач по справі.

Судова колегія не погоджується з вказаними висновками суду.

За частиною 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина четверта статті 175 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За приписами пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Таким чином, для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.

Разом з тим, предмет спору у цій справі не пов`язаний із проходженням ним військової служби чи виконанням військового обов`язку, оскільки відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 спір стосується його трудових прав, порушених, на його думку, відповідачем.

Таким чином, з огляду на предмет спору в цій справі суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі № 9901/329/19.

Між тим, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Вказані вимоги суд першої інстанції не врахував при поверненні позовної заяви та не надав оцінку доводам позивача щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору у зв`язку з захистом трудових прав.

Отже, висновки суду першої інстанції про повернення позову є передчасними.

Також, згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Відповідно до пунктів 5, 7, 8 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч. ч. 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Колегія суддів вважає, що особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом з можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку, а суд відповідно до вказаних у ч. 5 ст. 12 ЦПК України керує розглядом справи з метою забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Доступ до суду згідно вказаних норм цивільного процесуального права регулюється щодо обов`язкової форми та змісту позову, що є відповідним обмеженнями доступу до суду, які суд має застосовувати відповідного до закону, з легітимною метою вирішення основного завдання цивільного судочинства, ст. 2 ЦПК, що передбачає обов`язок суду забезпечити право відповідача згідно принципу змагальності, ст. 12 ЦПК, захищатися проти конкретного та обґрунтованого позову, а також пропорційно легітимній меті, щоб вказані норми цивільного процесуального права не становили для позивача надмірний процесуальний тягар

Застосування принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК, при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів частини першої статті 4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, повертаючи позовну заяву без розгляду, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року по справі № № 148/2383/19.

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, оскільки кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка достатності доказів на підтвердження обґрунтованості звернення з позовом до суду є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20).

Отже, судова колегія вважає висновки суду щодо повернення позовної заяви передчасними.

Оскільки суд порушив норми процесуального права, то відповідно до пункту 4 частину 1 статті 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст.381,382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року скасувати.

Матеріали справи № 646/660/22 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 червня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії

Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.