Справа № 346/1852/21
Провадження № 22-ц/4808/634/23
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

серкетаря Кузів А.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Григорчука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Григорчука Мирослава Васильовича на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2023 року, ухвалене в складі судді Беркещук Б.Б. у м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування інфляційних втрат і процентів за користування коштами,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (прізвище якої змінено на ОСОБА_4 ) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування інфляційних втрат та процентів за користування коштами.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2013 року у кримінальній справі № 0909/2376/2012 ОСОБА_3 визнаний винуватим у скоєнні інкримінованих йому злочинів і на підставі вимог статті 70 КПК України призначено судом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна і забороною на 3 роки займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності. Вказаним вироком визнано потерпілою від злочину і задоволено цивільний позов до засудженого ОСОБА_3 про стягнення на її користь 1 089 478 грн 25 коп. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.12.2014 року в цивільній справі № 346/6001/14-ц позивач, як спадкоємець першої черги, набула всіх прав на кошти, які були позичені відповідачем ОСОБА_3 у липні 2007 року в її матері ОСОБА_5 . Нарахована судом до повернення сума коштів становить 405 896 грн 96 коп. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь борг по орендній платі 28 700 грн та рішенням Коломийського районного суду від 27 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь інфляційні втрати в сумі 1 073 857,58 грн та три проценти річних в розмірі 113, 162 грн. Таким чином, на підставі вказаних рішень суду загальна сума боргу становить 2 711 095 грн 11 коп. з яких: згідно з вироком Коломийського міськрайонного суду від 04.04.2013 року в кримінальній справі № 0909/2376/2012 - 1 089 478 грн 25 коп.; згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28.02.2014 року в цивільній справі № 346/6907/13-ц - 28 700 грн 32 коп.; згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.12.2014 року в цивільній справі № 346/6001/14-ц - 405 896 грн 96 коп.; згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2016 року в цивільній справі № 346/2101/16-ц - 1 187 019 грн. 58 коп. 31 жовтня 2017 року до Коломийського відділу ДВС було надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження, після декількох постанов про закриття провадження з причини відсутності у відповідача майна. Боржник ОСОБА_3 умисно ухиляється від виконання судових рішень, оскільки станом на день подання позову не здійснив жодного відшкодування згідно вищезгаданих рішень суду, чим завдав їй значних матеріальних збитків. Оскільки боржник ухиляється від виконання зобов`язань, їй завдано збитків від протиправного користування коштами в результаті їх знецінення і процентів за протиправне їх утримання на суму 2 923 459 грн 93 коп з яких : 531 237 грн - три проценти річних та 2 392 222 грн. 93 коп- розмір інфляційних втрат за період 8 місяців 2013 року, 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 р., 2019 р., 2020 р. та 4 місяці 2021 року. Просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 2 392 222 грн 93 коп. інфляційних втрат і процентів за користування коштами.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , інфляційні втрати у сумі 685 798 (шістсот вісімдесят п`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 17 коп. та три проценти річних в розмірі 210 354 (двісті десять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн 15 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 8 961,52 грн (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн 52 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Григорчук М. В. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову в повному розмірі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що судом першої інстанції проведено власний розрахунок інфляційних втрат і процентів за протиправне користування коштами, який є необгрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавтсва. Зокрема, якщо борг не погашався кілька місяців поспіль, залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду (ЗБ) помножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого відбувалося погашення боргу, і ділиться на 100 % та можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Крім того, судом першої інстанції безпідставно застосовано положення законодавства про позовну давність, в результаті чого відбулося виправдання протиправних дій боржника, який упродовж 10 років умисно не виконує судові рішення, що набрали законної сили. Оскільки боржник належним чином не виконує зобов`язання щодо повернення коштів, наявні підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, так як ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення таких коштів.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_2 адвокат Григорчук М. В. доводи апеляційної скарги підтримав, просить задовольнити подану ним скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що не підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 три проценти річних від суми 1 187 019 грн 58 коп., що становить 178 248 грн та розмір інфляційних втрат від суми 1 187 019 грн 58 коп., що складає 593 509 грн 79 коп. за період з 01.05.2016 р. по 31.12.2020 р. на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2016 р. в цивільній справі № 346/2101/16-ц, оскільки інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, та не підлягають стягненню з відповідача інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних, які наведені в розрахунку позивачем згідно вироку Коломийського міськрайонного суду від 04.04.2013 р. в кримінальній справі № 0909/2376/2012, а саме: три проценти річних та інфляційні втрати від 1 089 478 грн 25 коп. за період з 12.02.2014 р. по 27.04.2016 р. та згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 05.12.2014 р. в цивільній справі № 346/6001/14-ц, а саме: три проценти річних та інфляційні втрати від 405 896 грн 96 коп. за період з 16.12.2014 р. по 27.04.2016 р., оскільки рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2016 р. в цивільній справі № 346/2101/16-ц з відповідача ОСОБА_6 присуджено стувати три проценти річних та інфляційні втрати за вказаний період. Таким чином, за вироком Коломийського міськрайонного суду від 04.04.2013 р. в кримінальній справі № 0909/2376/2012 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 499 038,13 грн інфляційних втрат та 3 % річних - 152 945,00 грн, що в сумі становить - 651 983,13 грн, за рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.12.2014 р. в цивільній справі № 346/6001/14-ц підлягають стягненню з відповідача на користь позивача -185 922.08 грн інфляційних втрат та 3 % річних 56 526,14 грн, що становить в сумі 242 902,64 грн, за рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28.02.2014 р. в цивільній справі № 346/6907/13-ц підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 838, 40 грн. інфляційних втрат та 428,15 грн 3 % річних 428,15 грн, що становить в сумі 1 266,55 грн. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача 896 152,32 грн, зокрема: 685 798 грн 17 коп. інфляційних втрат та 210 354 грн 15 коп. 3 % річних за період з 28 квітня 2016 року по 31 грудня 2020 року, а в решті позову відмовив.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2013 року у кримінальній справі № 0909/2376/2012 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів , передбачених за ст.ст.190 ч.2,ч.4 ст.382 ч.2 КК України і призначено остаточне покарання з урахуванням вимог ч.1 ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах,установах та організаціях всіх форм власності на строк 3 роки, з конфіскацією майна. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено часткового, стягнуто з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 1 089 478,25 завданої матеріальної шкоди, а в решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.02.2014р. вирок Коломийського місьрайонного суду від 04 квітня 2013 року в частині засудження ОСОБА_3 за ч.2 ст.382 КК України та призначення йому покарання за цією статтею скасовано, а провадження по справі в цій частині закрито. В решті вирок суду залишено без змін. Вирок вступив в законну силу 12 лютого 2014 року (а.с. 56-68).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.12.2014 р. у в цивільній справі № 346/6001/14-ц частково задоволено позов та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_7 - 405 896 грн 96 коп. (чотириста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень дев`яносто шість копійок) несплаченого грошового боргу по договору позики, в решті позову відмовлено. Вказане рішення вступило в законну силу 16 грудня 2014 р. (а.с.22-24).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28.02.2014 р. в цивільній справі № 346/6907/13 частково задоволено позов та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 , на користь позивача ОСОБА_7 борг по орендній платі у розмірі 28 700 (двадцять вісім тисяч сімсот) грн. 32 коп. У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. Рішення набрало законної сили 11.03.2014 р. (а.с. 72-73).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2016 р. в цивільній справі № 346/2101/16 позов задоволено та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_7 , інфляційні втрати у сумі 1 073 857 (один мільйон сімдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят сім) грн 58 коп. та три проценти річних у сумі 113 162 (сто тринадцять тисяч сто шістдесят дві) грн 00 коп. Рішення вступило в законну силу 08.05.2016 р. (а.с. 120-122).

Позивач ОСОБА_1 змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 », що стверджується свідоцтвом про зміну імені, виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 04 (а.с. 31).

14 травня 2019 року головним державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Косівчуком Я.В. ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа №0909/2376/2012, виданого 04.03.2014 р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_8 - 1 089 478 грн 25 коп., оскільки виконавцем встановлено, що законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника (а.с.116).

Державним виконавцем ухвалено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу (позивачу), а саме: виконавчого листа № 346/2101/16, виданого 20.05.2016 р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_8 - 113 162 грн 00 коп. (а.с. 117); виконавчого листа № 346/6001/14-ц, виданого 23.12.2014 р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_8 - 405 896 грн 96 коп.(а.с. 118) та виконавчого листа № 346/6907/13, виданого 28.03.2014 р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_8 - 28 700 грн 32 коп. (а.с. 124), оскільки виконавцем встановлено, що законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Судувід 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження№ 14-133цс20).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проведено власний розрахунок інфляційних втрат і процентів за протиправне користування коштами, який є необгрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавтсва, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2016 р. в цивільній справі № 346/2101/16-ц з відповідача ОСОБА_6 стягнуто три проценти річних та інфляційні втрати за періодз 16.12.2014 р. по 27.04.2016 р. згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 05.12.2014 р. в цивільній справі № 346/6001/14-цта згідно вироку Коломийського міськрайонного суду від 04.04.2013 р. в кримінальній справі № 0909/2376/2012 три проценти річних та інфляційні втрати від 1 089 478 грн 25 коп. за період з 12.02.2014 р. по 27.04.2016 р. Крім того, стягнення з ОСОБА_3 три проценти річних від суми 1 187 019 грн 58 коп., що становить 178 248 грн та розмір інфляційних втрат від суми 1 187 019 грн 58 коп., що складає 593 509 грн 79 коп. за період з 01.05.2016 р. по 31.12.2020 р. на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2016 р. в цивільній справі № 346/2101/16-ц, оскільки інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання.

Посилання в апеляційній скарзі на стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, так як ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми, не заслуговують на увагу, оскільки інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язанняі вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які стягнуті рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2016 р. в цивільній справі № 346/2101/16-ц, зокрема інфляційні втрати у сумі 1 073 857 грн 58 коп. та три проценти річних у сумі 113 162 грн. 00 коп

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Григорчука Мирослава Васильовича залишити без задоволення. Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 червня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Василишин

І. О. Максюта