Провадження №22-ц/812/450/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Миколаїв

Справа № 487/733/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання Стрілець К.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії (Адміністрація Миколаївського морського порту)

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Темніковою А.О., 3 березня 2023 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 13 березня 2023 року,

у с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії (Адміністрація Миколаївського морського порту) (далі МФ ДП АМПУ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом в.о. начальника МФ ДП «АМПУ» від 14 січня 2022 року № 24/о його звільнено з 17 січня 2022 року з посади головного технолога виробничого комплексу технологічного забезпечення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності або штату працівників.

Вказаний наказ ОСОБА_1 вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню зі стягненням з відповідача середньої заробітної плати за вимушений прогул. Зазначав, що 15 листопада 2021 року його ознайомили з наказом про заплановане на 13 січня 2022 року вивільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та пропозицію наявних вакантних посад. На вказаному наказі він зазначив про свою незгоду з ним та намір оскарження його в суді.

Після цього позивачу ще декілька разів пропонували вакантні посади, від яких він відмовлявся. Але, ознайомившись з пропозицією від 22 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , 23 грудня 2021 року, надав письмову згоду на переведення його на посаду начальника відділу морських операцій служби головного диспетчера. Замість переведення позивача на посаду, відповідач 30 грудня 2021 року ознайомив ОСОБА_1 з повідомленням від 29 грудня 2021 року, у якому вказано, що на засіданні вищевказаної комісії встановлено, що його рівень кваліфікації не відповідає кваліфікаційним вимогам до посади начальника відділу морських операцій служби головного диспетчера та запропонували позивачу розглянути інші запропоновані йому 23 грудня 2021 року вакантні посади.

Позивач зазначав, що його звільнення відбулось з чисельними порушеннями норм трудового законодавства, а саме: відповідач в порушення ч.2 ст. 40 КЗпП України, незважаючи на згоду позивача на переведення його на одну із запропонованих посад, протиправно ухилився від такого переведення.

Крім того, відповідач протиправно не направив Профспілці працівників Морського транспорту Миколаївського морського торгівельного порту обґрунтоване письмове подання про звільнення позивача з врахуванням погодження його за запропоновану ним йому для переведення вакантну посаду, внаслідок чого ППМТ ММТП, не збираючи засідання профкому, обмежився написанням листів про необхідність дотримання ним вимог законодавства про працю .

В порушення ч.3 ст. 252 КЗпП України, звільнення позивача відбулося без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він є, а за такого - з порушенням порядку та норм законодавства.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги той факт, що його звільнення відбулось без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він є. Крім того, не враховано того, що він дав згоду на переведення його на одну із запропонованих посад, але відповідач протиправно ухилився від такого переведення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МФ ДП «АМПУ» зазначало, що згідно сталої практики, працівників ознайомлюють зі всіма вакантними посадами, які є на підприємстві, а не тільки з тими, які може обіймати працівник за своєю кваліфікацією. Відповідач посилався на правову позицію, якою встановлено обов`язок перевести працівника на запропоновану посаду лише з урахуванням відповідності його освіти, кваліфікації, досвіду, що ставляться до кандидатів на дану посаду (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року по справі № 809/1353/16).

Відповідач посилався на те, що ОСОБА_1 не був членом виборного органу первинної профспілкової організації, тому відсутня необхідність у наданні згоди на його звільнення.

У суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно з ч. 1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що з 13 червня 2013 року до 17 січня 2022 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з МФ ДП «АМПУ». Наказом в.о. начальника МФ ДП «АМПУ» від 14 січня 2022 року № 24/о його звільнено з 17 січня 2022 року з посади головного технолога виробничого комплексу технологічного забезпечення.

Згідно наказу МФ ДП «АМПУ» від 11 жовтня 2021 року №457/ОП «Про запровадження змін в організації виробництва і праці МФ ДП «АМПУ» у МФ ДП «АМПУ» запроваджено зміни в організації виробництва і праці. У результаті запроваджених змін з 14 січня 2022 року зі штатного розпису заплановано скорочення 24,5 штатних одиниць (у тому числі 10 керівників, 3 професіонала, 9,5 фахівців, 2 робітника). У зазначеному переліку, серед інших, вказано посаду, яку обіймав позивач - головний технолог виробничого комплексу технологічного забезпечення.

12 жовтня 2021 року МФ ДП «АМПУ» повідомило голову Об`єднаної профспілки працівників Адміністрації Миколаївського морського порту, голову Первинної профспілкової організації працівників адміністрації Миколаївського морського порту, голову Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту про те, що з метою удосконалення ефективної роботи за рахунок збільшення продуктивності праці, усунення дублювання завдань та функцій структурних підрозділів, підвищення ефективності використання матеріальних і трудових ресурсів, в МФ ДП «АМПУ» запроваджено зміни в організації виробництва і праці.

Наказом МФ ДП «АМПУ» від 11 листопада 2021 року № 514/ОП «Про внесення змін до штатного розпису» введено в дію зміни до штатного розпису, зокрема, скорочено посаду позивача - головного технолога виробничого комплексу технологічного забезпечення.

Наказом відповідача від 11 листопада 2021 року № 515/ОП начальнику відділу управління персоналом доручено здійснити заходи щодо вручення ОСОБА_1 попередження про заплановане на 13 січня 2022 року вивільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. У строки, встановлені КЗпП України, працівникам, які підлягають вивільненню доручено запропонувати наявні вакантні посади впродовж часу до моменту фактичного вивільнення та, за можливості, здійснити заходи щодо переведення працівників, що підлягають вивільненню у Філії, на вакантні посади. У разі відмови працівників від переведення на іншу роботу, вивільнення здійснити відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49, ст. 43 КЗпП.

З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлено 15 листопада 2021 року. Під час ознайомлення з наказом, позивач на ньому зазначив про свою незгоду з ним та намір оскаржувати його у суді. Крім того, зазначив про те, що не ознайомлений з наказом відповідача від 11 жовтня 2021 року № 457/ОП «Про запровадження змін в організації виробництва і праці», наказом від 11 листопада 2021 року № 514/ОП «Про внесення змін до штатного розпису» та протоколом комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності або штату працівників від 10 листопада 2021 року №43.

15 листопада 2021 року ОСОБА_1 було вручено попередження про заплановане вивільнення. Позивачу запропоновано наявні вакантні посади МФ ДП «АМПУ» згідно переліку (41 вакантна посада). Також запропоновано наявні вакантні посади ДП «АМПУ» згідно Переліку вакантних посад та пропозиції іншої роботи в ДП «АМПУ» станом на 18 листопада 2021 року на 16 аркушах. У попередженні зазначено, що у разі відмови/незгоди щодо переведення на одну із запропонованих вакантних посад, трудовий договір з ОСОБА_1 буде припинено 16 січня 2022 року.

Згоду на переведення на жодну із запропонованих посад ОСОБА_1 не надав.

В подальшому, 23 грудня 2021 року у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 було запропоновано вакансії МФ ДП «АМПУ», а саме: начальник відділу морських операцій служби головного диспетчера; офіцер охорони портових засобів відділу моніторингу виконання вимог з морської безпеки служби морської безпеки. Також було запропоновано наявні вакантні посади ДП «АМПУ» згідно Переліку вакантних посад та пропозиції іншої роботи в ДП «АМПУ» станом на 20 грудня 2021 року на 16 аркушах. Отримавши вказану пропозицію ОСОБА_1 погодився на переведення на одну із запропонованих посад, а саме: начальника відділу морських операцій служби головного диспетчера

24 грудня 2021 року на адресу Голови профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту було направлено подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

30 грудня 2021 року Голова профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту направив на адресу МФ ДП «АМПУ» відповідь на вищезазначене подання, згідно якої враховуючи, що ОСОБА_1 погодився на одну із запропонованих вакантних посад, у зв`язку із чим скликати засідання профкому і виносити подання на обговорення немає потреби.

В той же час, 29 грудня 2021 року було проведено засідання комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності або штату працівників МФ ДП «АМПУ» щодо, про що складено протокол №53 від 29 грудня 2021 року. За змістом вказаного протоколу комісією було встановлено, що ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам для зайняття вакантної посади начальника відділу морських операцій служби головного диспетчера у зв`язку з відсутністю освіти відповідного напрямку підготовки та відсутністю досвіду роботи за професією диспетчера або керівника в галузі управління водним транспортом.

30 грудня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено, що на засіданні Комісії встановлено, що рівень його кваліфікації не відповідає кваліфікаційним вимогам до вказаної посади, визначеним Положенням про відділ морських операцій служби головного диспетчера МФ ДП «АМПУ». ОСОБА_1 запропоновано розглянути інші запропоновані вакантні посади для працевлаштування, надані 23 грудня 2021 року.

31 грудня 2021 року адміністрація МФ ДП «АМПУ» вдруге листом звернулося до голови профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з врахуванням того, що рівень кваліфікації останнього не на відповідає кваліфікаційним вимогам до посади, на яку він дав згоду на переведення.

Проте, подання про звільнення так і не було розглянуто профкомом.

Згідно з частиною 9 статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 8 травня 2023 року зобов`язано профспілку працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту розглянути подання про надання згоди про звільнення ОСОБА_1 з урахуванням рішення Комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності або штату працівників МФ ДП «АМПУ» від 29 грудня 2021 року.

На виконання ухвали суду профспілкою надано витяг з протоколу від 16 травня 2023 року , яким відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з головним технологом виробничого комплексу технологічного забезпечення МФ ДП «АМПУ» у зв`язку з тим, що адміністрація не звернулась з обґрунтованим письмовим поданням про надання згоди на розірвання трудового договору за умови того, що ОСОБА_1 погодився на переведення на іншу вакантну посаду, але його кваліфікація виявилася не відповідній цій посаді, аподання роботодавця від 24 грудня 2021 року втратило актуальність.

Статтею 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

24 грудня 2021 року з урахуванням положень ст. 252 КЗпП України, до Миколаївської обласної ради професійних спілок, яка за наявною інформацією є вищим виборним органом Профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торгівельного порту, було направлено подання щодо розгляду питання в установленому законом порядку на засіданні профспілкового комітету та надання згоди на розірвання трудового договору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП з головним технологом виробничого комплексу технологічного забезпечення ОСОБА_1 .

На дане подання Миколаївською обласною радою професійних спілок було надано відповідь від 30 грудня 2021 року про те, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 23 грудня 2021 року надав згоду на переведення його на запропоновану вакантну посаду начальника відділу морських операцій, питання щодо його вивільнення розглядатись не може.

Листом від 4 січня 2022 року відповідачем було повідомлено Миколаївську обласну раду професійних спілок про те, що рівень кваліфікації ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам до вищезазначеної посади, визначеним положенням про відділ морських операцій служби головного диспетчера МФ ДП «АМПУ», затвердженим начальником МФ ДП «АМПУ» 12 квітня 2021 року індексний №ПП 18-04-05.01-03-01, у зв`язку з чим роботодавець просив розглянути подання 24 грудня 2021 року у встановленому законом порядку.

Дане подання Миколаївською обласною радою професійних спілок 11 січня 2022 року було розглянуто та винесена постанова президії щодо відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з головним технологом виробничого комплексу технологічного забезпечення МФ ДП «АМПУ» ОСОБА_2 за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, постанова вмотивована тим, що чинним законодавством не передбачено визначення відповідності/невідповідності кваліфікації працівників певній посаді комісією роботодавця та відповідно до ст. 26 КЗпП з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка пропонується, може встановлюватись випробування на строк, що гн може перевищувати трьох місяців.

З матеріалів справи вбачається, що згоду на переведення на жодну із запропонованих вакантних посад (окрім посади начальника відділу морських операцій служби головного диспетчера), які були та з`явилися на підприємстві з дня попередження позивача про вивільнення до дня розірвання трудового договору, в тому числі у структурних підрозділах відповідача по всій України, та які були запропоновані позивачу роботодавцем, ОСОБА_1 не надав, що було підтверджено самим позивачем.

Так, 10 січня 2022 року відповідачем на електронну адресу ОСОБА_1 направлено перелік вакантних посад в ДП «АМПУ» станом на 18 листопада 2021 року та станом на 10 січня 2022 року. Проте згоди на жодну із запропонованих посад ОСОБА_1 не надав (а.с. 109-111 т.2).

Наказом МФ ДП «АМПУ» №24/о від 14 січня 2022 року «Про припинення трудового договору», ОСОБА_1 звільнено з 17 січня 2022 року згідно п.1 ч. 1статті 40 КЗпП України за скороченням чисельності штату працівників.

З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 17 січня 2022 року під особистий підпис.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників та роботодавцем було додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем ч.2 ст. 40 КЗпП України, згідно з якою звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу, слід зазначити наступне.

Так, звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення. При цьому акцентується увага на необхідність запропонування працівнику всіх наявних вакансій.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 було ознайомлено з попередженням про вивільнення, а також з 41 вакантною посадою, які були в МФ ДП «АМПУ» станом на 11 листопада 2021 року та вакантними посадами ДП «АМПУ». Крім того, кожного тижня позивач ознайомлювався з оновленим переліком вакантних посад ДП «АМПУ».

23 грудня 2021 року позивача ознайомили з вакантною посадою начальника відділу морських операцій, на яку він погодився.

29 грудня 2021 року Комісією було проведено аналіз кваліфікації та встановлено, що позивач не має відповідної освіти та досвіду роботи для переведення на зазначену посаду.

Оскільки обов`язок перевести працівника на запропоновану посаду встановлений лише з урахуванням відповідності його освіти, кваліфікації, досвіду, що ставляться до кандидатів на дану посаду, а ОСОБА_1 не має відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи за цією посадою, то колегія суддів вважає, що відповідачем дотримано норми ст. 49-2 КЗпП України та позивача. обґрунтовано відмовлено у переведенні його на вакантну посаду начальника відділу морських операцій.

За такого доводи позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується доводів позивача про те, що його звільнення відбулось без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він є, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником (ч. 1ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Відповідно до ч. 7ст.43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Таким чином, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.ст. 2, 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України розглянуто не було, оскільки на думку голови профспілки втратило свою актуальність через те, що позивач дав згоду на переведення його на іншу посаду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 8 травня 2023 року зобов`язано профспілку працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту розглянути подання про надання згоди про звільнення ОСОБА_1 з урахуванням рішення Комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності або штату працівників МФ ДП «АМПУ» від 29 грудня 2021 року відповідно до вимог п. 9 ст. 43 КЗпП України,

На виконання ухвали суду профспілкою надано витяг з протоколу від 16 травня 2023 року, яким відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з головним технологом виробничого комплексу технологічного забезпечення МФ ДП «АМПУ» у зв`язку з тим, що адміністрація не звернулась з обґрунтованим письмовим поданням про надання згоди на розірвання трудового договору за умови того, що ОСОБА_1 погодився на переведення на іншу вакантну посаду, але його кваліфікація виявилася не відповідній цій посаді, а подання роботодавця від 24 грудня 2021 року втратило актуальність.

Отже, профспілка фактично відмовилась розглянути подання від 24 грудня 2021 року з урахуванням всіх обставин справи, в тому числі й той факт, що кваліфікація ОСОБА_1 не відповідає посаді, на яку він погодився перевестися.

Колегія суддів вважає, що відмова у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не містить належного правового обґрунтування щодо відмови звільнення.

Так у відповіді профспілки не зазначено жодних порушень прав працівника, а є лише посилання на неактуальність подання роботодавця від 24 грудня 2021 року.

В той же час профспілка не заперечує про відсутність кваліфікації позивача, не зазначає інших порушень трудового законодавства. Відмова у наданні згоди складається виключно з міркувань голови профспілки ОСОБА_3 про втрату актуальності подання роботодавця.

Щодо актуальності подання про звільнення, то слід зазначити, що листом від 31 грудня 2021 року, яким МФ ДП «АМПУ» повідомив профспілку, що позивач не має достатньої кваліфікації для переведення на спірну вакантну посаду та просив розглянути подання від 24 грудня 2021 року у встановленому законом порядку. Проте профспілка повторно ухилилася від належного розгляду подання.

До того ж, у листах профспілки від 30 грудня 2021 року, 6 та 11 січня 2022 року не зазначено заперечення щодо актуальності або неактуальності подання роботодавця. В зазначених листах голова профспілки вимагає не шукати приводи для відмови в праві на працю.

Таким чином, надана профспілкою працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту відмова у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем не містить правового обґрунтування, у відмові відсутні обґрунтуванням порушених прав робітника, що в свою чергу породжує відповідне право роботодавця на звільнення працівника.

Що стосується відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , наданої президією Миколаївської обласної ради професійних спілок від 11 січня 2022 року, то суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішення профспілкового органу не містить належного правового обґрунтування щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 .

Посилання на те, що чинним законодавством не передбачено визначення відповідності/невідповідності кваліфікації працівника певній посаді комісією роботодавця, не відповідає дійсним нормам законодавства про працю, оскільки саме роботодавець наділений правом перед призначенням на роботу працівника, перевірити відповідність його кваліфікації посаді, на яку претендує вказана особа. За змістом ч. 1 ст. 22 КЗпП України власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, має право вільного вибору серед кандидатів на зайняття робочого місця (посади). З системного аналізу норм ч. 2 ст. 22 КЗпП України вбачається, що обґрунтована відмова у прийнятті на роботу з підстав, що стосуються кваліфікації чи професійних якостей працівника не забороняється.

Викладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 500/4406/19 (провадження № 61-19233св20).

За такого, звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, а тому відсутні підстави для поновлення його на роботі.

З огляду на викладене судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б. Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 2 червня 2023 року.