КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/8917/20 Головуючий у І інстанції - Гаврилова О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/2078/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд до ОСОБА_1 з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду; рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позову зазначала, що 25 березня 2010 року сторони уклали шлюб, від якого мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилалася на те, що відповідач проживає разом з позивачем, проте вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, діти перебувають на повному утриманні позивача.

Вказала, що відомості про місце роботи та заробітну плату відповідача їй не відомі. З ОСОБА_1 добровільно домовитись про сплату аліментів не вдається.

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 червня 2020 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Роз`яснено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти на молодшу дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, до досягнення молодшою дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвели до порушення рівності сторін, неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на те, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, повістки за місцем реєстрації він не отримував.

Зазначає, що хоч і проживає окремо від дітей у зв`язку з сімейними обставинами, проте постійно приймає участь в їх утриманні, оскільки вважає це своїм обов`язком як батька.

На підставі викладеного, на думку відповідача, між сторонами відсутній спір про матеріальне утримання дітей, оскільки ОСОБА_1 виконує свій обов`язок добровільно.

Вказує на те, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів у частині від заробітку відповідача, не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у останнього постійного місця роботи.

Уважає неправомірним стягнення з нього судового збору, оскільки відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд уважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, можливості відповідача надавати допомогу у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення старою дитиною повноліття, після чого за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення меншою дитиною повноліття, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на користь двох малолітніх дітей ОСОБА_5 посилалася на те, що діти проживають з нею, вона самостійно несе витрати на утримання дітей, відповідач матеріальної допомоги на дітей не надає.

За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1 921 гривень, з 1 липня - 2 013 гривень, з 1 грудня - 2 100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 395 гривень, з 1 липня - 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував як матеріальне становище позивача, яка утримує дітей, так і матеріальне становище відповідача, який матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, вірно встановивши відсутність доказів неспроможності надання відповідачем такої допомоги за станом здоров`я, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання дітей, повинен бути встановлений у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення старою дитиною повноліття, після чого за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення меншою дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів, місцевий суд виходив із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку.

Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, який не заважає останньому працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, а також те, що ОСОБА_1 не є інвалідом та його утриманні не перебувають непрацездатні особи, колегія суддів, виходячи із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, дійшла висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність відповідача.

Доводи апелянта щодо добровільної сплати ним коштів на дітей та, як наслідок, відсутність спору не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки докази узгодження сторонами добровільного способу виконання ОСОБА_1 свого обов`язку з утримання дітей, зокрема нотаріально посвідчений договір, у матеріалах справи відсутні.

Окрім того, наявність рішення суду про стягнення аліментів не перешкоджає ОСОБА_1 виконувати свій обов`язок, визначений у рішенні, у добровільному порядку.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів у частині від заробітку відповідача, не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у останнього постійного місця роботи, є неспроможними з огляду на положення частини третьої статті 181 СК України, якою передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аргументи відповідача щодо неправомірного стягнення з нього судом першої інстанції судового збору є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду, оскільки нормою пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору в усіх судових інстанціях у справах про стягнення аліментів саме позивача, яким ОСОБА_1 у даній справі не є.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, в повній мірі відповідає потребам та інтересам дітей, а судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо неналежного повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про розгляд даної справи не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення з огляду на те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року про відкриття провадження вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали ОСОБА_1 отримав 10 серпня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17).

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник