Справа № 167/1244/23
Номер провадження 2/167/392/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю секретаря судового за сідання Матвійчук Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

встановив :

14 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» (далі ТОВ «ФК «Авансар»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Авансар», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фагор» (далі ТОВ «ФК «Фагор») відступило право вимоги на підставі договору факторингу №27/05/2020-4 від 27 травня 2020 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Плеяда» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року, якому в свою чергу Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський») на підставі договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року, відступило право вимоги за Кредитним договором № 200202409 від 27 січня 2015 року укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та позивачем, за період з 27 січня 2015 року по 28 травня 2021 року в розмірі 30408,46 грн з яких: 9201,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, 900 грн - заборгованість за нарахованою пенею; 19456,80 грн заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту та за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріус» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача.

Зазначає, що 18 серпня 2022 року постановою державного виконавця Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження №69674368 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем ТОВ «ФК «Авансар» не було надано нотаріусу всіх необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Вказані у виконавчому написі нотаріуса суми заборгованості порушують її права, як боржника, так як проценти кредитним договором та графіком платежів не передбачені. Крім того, такий вид платежу, як: заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту - також нічим не передбачена.

Таким чином, вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги. Позивач має ряд заперечень до нарахованої суми заборгованості за кредитом. Крім того вказує, що з дня виникнення прав вимоги минуло більше трьох років, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням строку позовної давності.

За наведених обставин, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 76159, вчинений 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за Кредитним договором № 200202409 від 27 січня 2015 року.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено 05 грудня 2023 року о 09 год 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, 05 грудня 2023 року подали суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи їх відсутності.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Авансар» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. в судове засідання не з`явився.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавали.

Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27 січня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №200202409, за умовами якого позивачу надано кредитні кошти в сумі 24081,22 грн. Строк дії договору по 27 січня 2018 року.

01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі № 76159) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Авансар», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фагор» (далі ТОВ «ФК «Фагор») відступило право вимоги на підставі договору факторингу №27/05/2020-4 від 27 травня 2020 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Плеяда» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року, якому в свою чергу Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський») на підставі договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року, відступило право вимоги за Кредитним договором № 200202409 від 27 січня 2015 року укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та позивачем, за період з 27 січня 2015 року по 28 травня 2021 року в розмірі 30408,46 грн з яких: 9201,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, 900 грн - заборгованість за нарахованою пенею; 19456,80 грн заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту та за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріус» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача.

Директор ТОВ «ФК «Авансар» Сосюрко С. Ю. звернувся до Рожищенського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області з заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису.

Постановою старшого державного виконавця Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельничука В. А. від 18 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69674368 з виконання виконавчого напису № 76159 від 01 червня 2021 року.

Позивач, вказуючи на те, що означений виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. незаконно, без належних на те правових підстав, звернулася до суду за захистом порушеного права.

Таким чином між сторонами виник спір у сфері кредитних правовідносин. При вирішенні даного спору суд керується нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з п. 1.1. вказаної глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2. п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 5.1. п. 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Як передбачено п.п. 3.1., 3.2. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі -Перелік документів).

Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (ст. 42 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Враховуючи вищенаведене та вимоги ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17.

Аналогічний за змістом висновок зробила і Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, зазначивши, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Із змісту виконавчого напису, судом встановлено, що підставою вчинення приватним нотаріусом Остапенком Є. М. виконавчого напису є, зокрема, п. 2 Переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року. В дану постанову постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Таким чином, Кредитний договір № 200202409 від 27 січня 2015 року укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 на момент вчинення виконавчого напису 01 червня 2021 року не був тим документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення за вказаним Кредитним договором, що не був посвідчений нотаріально.

Окрім того, позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачем не було надісланої жодної вимоги позивачу про усунення порушення виконання зобов`язання, хоча обов`язок направлення письмової вимоги встановлений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Суд зазначає, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє позивача можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Крім того, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів, які б підтверджували безспірність заборгованості боржника та відповідної письмової вимоги про усунення порушень станом на дату вчинення виконавчого напису, а відтак відсутні підстави вважати, що станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису позивачу було відомо про вимогу відповідача та суму боргу, що свідчить про відсутність узгодження боржником суми боргу.

Таким чином, звернувшись до нотаріуса у в червні 2021 року відповідач ТОВ «ФК «Авансар» порушив правила звернення за вчиненням виконавчого напису.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнення заборгованості не може провадитись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, за вимогами, які не є безспірними, а відтак вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та доведеними.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Як передбачено ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, доходить висновку, що позов необхідно задовольнити та виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 30408,46 грн визнати таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі по 536,80 грн з кожного.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрований в реєстрі за № 76159 про стягнення з ОСОБА_1 невиплачених в строк грошових коштів за Кредитним договором № 200202409 від 27 січня 2015 року укладеним між публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 за період з 27 січня 2015 року по 28 травня 2021 року в розмірі 30408,46 грн.

Стягнути з товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Авансар» в користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича в користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 05 грудня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Петрук Володимир Адамович, місце роботи: АДРЕСА_2 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Авансар», місцезнаходження: 04053 м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21/27, оф. 405 Київська область, код ідентифікаційний код 40199031.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса робочого місця: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5.

Третя особа: Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ №34989638, місцезнаходження: м. Рожище, вул.Незалежності, 31 Волинська область.

Суддя І. І. Сіліч