Справа № 175/2573/22
Провадження № 2/175/755/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" травня 2023 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Одоєвець А.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гейко В.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Мелещук Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гейко В.В. до Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, визнання недійсним державних актів про право власності на землю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, визнання недійсним державних актів про право власності на землю мотивуючи свої вимоги наступним.

В позові позивачкою зазначено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.02.1992 Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, після смерті їхньої з ОСОБА_2 матері ОСОБА_3 , вона та її сестра - ОСОБА_2 в рівних частинах (по кожна) успадкували житловий будинок та господарські будівлі і споруди (літня кухня, сарай, вбиральня) розташовані на земельній ділянці площею 0,32 га за адресою: АДРЕСА_1 та їхні частки в домоволодінні є ідеальними по у кожної та не були виділені в натурі. Тобто, після спадкування в 1992 році житлового будинку та господарських будівель і споруд вони належать їм у рівних ідеальних частках (по ) на праві спільної часткової власності. Порядок користування приміщеннями в будинку, господарськими будівлями та спорудами встановлений ними, як співвласниками домоволодіння, в усному порядку, але не оформлений шляхом укладення нами договору про порядок користування спільним майном, ані рішенням суду в судовому порядку. Рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 25.12.1996р. №106/18 «Про передачу земельної ділянки в приватну власність та користування» земельну ділянку площею 0,16 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передано у власність ОСОБА_1 , як співвласниці успадкованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 25.12.1996 р. №106/19 земельну ділянку площею 0,16 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передано у власність ОСОБА_2 , як співвласниці успадкованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В 1997 р. позивач та ОСОБА_2 на підставі вищезазначених рішень виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області оформили свої права власності на земельні ділянки, про що 20 жовтня 1997 року Новоолександрівською сільською радою нам видано державні акти на право приватної власності на землю з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, № 016932 та № 016931 відповідно. Станом на вересень 2022 р. позивачка та відповідачка - 3 фактично користуються успадкованими житловим будинком в порядку усної домовленості, як і земельними ділянками. Влітку 2018 року позивачка обладнала заїзд до своєї частини домоволодіння для свого автомобіля з боку АДРЕСА_1 , оскільки іншого можливого варіанту не існує, і як виявилось, через частину земельної ділянки відповідачки - 3, оскільки вважала, що відсутністю входу з АДРЕСА_1 до її частини будинку порушуються її права. На частину жилого будинку, якою вона користується, замовила технічний паспорт на частину буд. АДРЕСА_2 , який виготовило ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» станом на 13.09.2019р. Як вбачається, згідно з межами суміжних земельних ділянок вона не має виходу та виїзду на АДРЕСА_1 , та на інші прилеглі до домоволодіння вулиці взагалі. Попри обладнання заїзду до своєї частини домоволодіння для свого автомобіля з боку АДРЕСА_1 за наданої раніше згоди відповідачки - 3, вона стала перешкоджати позивачці у виході та виїзді на АДРЕСА_1 через належну ій земельну ділянку. За таких обставин вважає, що існуючі розміри, конфігурація та межі суміжних ділянок, які належать їй та відповідачці - 3 на праві власності, порушують її права, як співвласника спільної часткової власності. Таким чином позивачці необхідно проходити та проїжджати через чужу (відповідачці - 3) земельну ділянку, проти чого вона стала заперечувати останнім часом, чим створює перешкоди в користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном - частиною домоволодіння. Відповідно до висновку судового експерта Івченка В.В. №1354-10 від 30.11.2021 зазначено, що: на час проведення дослідження фактичне користування співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , не відповідає часткам у праві власності по 1/2 частки кожному відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.1992 та матеріалам Державних актів на право приватної власності на землю, а саме: частина земельної ділянки співвласника ОСОБА_1 на якій знаходиться частини кімнат, знаходяться на частині земельної ділянки співвласника ОСОБА_2 , а частина земельної ділянки ОСОБА_2 на якій розташовані частини двох кімнат, знаходяться на частині земельної ділянки співвласника ОСОБА_1 . Відсутність виходу (виїзду) на АДРЕСА_4 співвласника ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , не відповідає приписам п. 15.3.1 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та п. 8.1, п. 8.2 ДБН В. 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об?єктів будівництва. Загальні вимоги» щодо проїзду пожежних автомобілів і доступу особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйо-мників у будь-яку квартиру чи приміщення житлових будинків. Існує технічна можливість облаштування виходу (виїзду) на АДРЕСА_4 співвласника ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ». Враховуючи, що нині існуючі межі, розміри та конфігурації суміжних земельних ділянок порушують права позивачки як співвласника нерухомого майна, в липні 2022 р. позивачка звернулась з усною заявою до відповідачки - 3 та просила вирішити спір в позасудовому порядку, а саме - за спільною згодою змінити межі суміжних земельних ділянок, привівши їх у відповідність до меж фактичного користуванням ними певними приміщеннями домоволодіння. Проте відповідачка - 3 відмовилась вирішувати спір у позасудовому порядком.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надали пояснення відповідно до відзиву до позов, а також просили застосувати строк позовної давності.

Представники відповідачей Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з?явились, повідомлені належними чином, заяв не надавали. В підготовчому судовому засіданні представник зазначив, що не заперечує проти задоволення позову.

Вислухавши учасників провадження, допитавши відповідача ОСОБА_2 як свідка за її згодою за клопотанням її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували домоволодіння в рівних частинах, розташоване на земельній ділянці площею 0,32 га за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку приватизації рішенням виконкому Новоолександрівської сільської ради народних депутатів №106 від 25 грудня 1996 року сторонам передані земельні ділянки площами по 0,16 га.

У 1997 році сторони оформили право власності на свої земельні ділянки, про що 20 жовтня 1997 року виконкомом Новоолександрівської сільської ради видані відповідні Державні акти на право приватної власності на землю та погоджені відповідні межі земельних ділянок. Згідно з раніше встановленими межами земельних ділянок позивачка не має виходу на АДРЕСА_1 , має вихід на АДРЕСА_5 , до якої примикає її земельна ділянка. В літку 2018 року вона обладнала заїзд для свого автомобілі з боку АДРЕСА_1 , через частину земельної ділянки відповідачки.

Відповідно до висновку судового експерта Івченка В.В. №1354-10 від 30.11.2021 зазначено, що: на час проведення дослідження фактичне користування співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , не відповідає часткам у праві власності по 1/2 частки кожному відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.1992 та матеріалам Державних актів на право приватної власності на землю, а саме: частина земельної ділянки співвласника ОСОБА_1 на якій знаходиться частини кімнат, знаходяться на частині земельної ділянки співвласника ОСОБА_2 , а частина земельної ділянки ОСОБА_2 на якій розташовані частини двох кімнат, знаходяться на частині земельної ділянки співвласника ОСОБА_1 . Відсутність виходу (виїзду) на АДРЕСА_4 співвласника ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , не відповідає приписам п. 15.3.1 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та п. 8.1, п. 8.2 ДБН В. 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об?єктів будівництва. Загальні вимоги» щодо проїзду пожежних автомобілів і доступу особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйо-мників у будь-яку квартиру чи приміщення житлових будинків. Існує технічна можливість облаштування виходу (виїзду) на АДРЕСА_1 із квартири АДРЕСА_4 співвласника ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ».

Відповідно до, норм ЦПК України зазначений висновок є письмовим доказом та оцінюється судом саме як такий.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і порядку, встановленому законом..»».

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла(спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

На підставі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Доводи позивача, що акт №11 від 12 лютого 2021 року про обстеження земельної ділянки на території Новоолександрівської сільської ради, в тому числі підтверджує її позовні вимоги, суд вважає неспроможними, оскільки висновки комісії про доцільність перегляду меж земельних ділянок та скасування Державних актів на право приватної власності на землю, не містять даних про допущені помилки в розмірах меж земельних ділянок на час видачі Державних актів, у зв`язку з чим слід визнати їх недійсними.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Із змісту ч. 2 ст.5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

Таким чином, суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту ніж той який особа обрала при зверненні до суду.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Зокрема ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Так, спосіб захисту права, що обрала позивачка, передбачений вищенаведеними нормами закону, проте у даному випадку не є ефективним засобом захисту, та не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З пояснень сторін в судовому засіданні суд вбачає, що між сторонами наявний спір саме щодо користування нерухомим майном. На підставі вищевикладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 316, 319 ЦК України, ст.ст. 3, 38, 57, 60, 81, 141, 264 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гейко В.В. до Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, визнання недійсним державних актів про право власності на землю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 02.06.2023 року.

Суддя О. М. Білоусова