Справа № 447/3676/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2296/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя і з урахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 12 січня 1996 року до 23 лютого 2012 року вони з відповідачем перебували в шлюбі. Протягом періоду перебування у шлюбі подружжям було придбане майно, яким після розірвання шлюбу відповідач користується одноосібно. За час шлюбу у подружжя народилося троє дітей. З врахуванням того, що діти після розірвання шлюбу проживають разом з позивачем, остання просила суд відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити її частку при поділі майна нажитого під час шлюбу.

Враховуючи вищенаведене, позивач з урахуванням уточнень просила:

1. виділити їй у власність автомобілі DAF TE95, Volkswagen Golf; припинити право власності відповідача на зазначені транспортні засоби, стягнувши з позивача на користь відповідача ринкову вартість 1/5 частини автомобіля DAF TE95 та ринкову вартість 4/5 частини автомобіля Volkswagen Golf;

2. виділити позивачу у власність автомобіль Schmitz Spr 27;

3. виділити відповідачу у власність: праску, блендер, водонагрівач-бойлер, кран-змішувач, набір меблів «Гармонія», кухонний комбайн, морозильник, холодильник, виділивши позивачу 2/3 ідеальних часток у праві власності на дані речі (а.с.163,170-171,203-204).

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2022 року є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковим, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог задовольнити в повному обсязі.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 24 листопада 2022 року, 09 лютого 2023 року, 01 березня 2023 року,25 травня 2023 року.

В судове засідання сторони не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне проводити розгляд справи без участі сторін у справі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення - 05 червня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2022 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що представником позивачки не подано доказів щодо існування майна переліченого у прохальній частині уточненої позовної заяви, не подано документів, які б установлювали право власності на транспортні засоби їх реєстрацію за відповідачами не долучено чеків на придбання майна (бойлеру, меблевого гарнітуру, праски, комбайну, блендеру тощо).

З таким висновком суду погодитись не можна із наступних підстав.

За правилами статті 60 СК України (тут і далі положення Сімейного кодексу України в редакції, чинній на час звернення з позовом) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (стаття 69 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям стосовно поділу майна, судам необхідно встановлювати обсяг майна, яке було придбане подружжям за період шлюбу, час його придбання та джерела походження коштів на його придбання.

Наведене міститься у постанові ВС від 10.06.2020 у справі №447/3676/14-ц, провадження №61-35455ск18.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Усе вищенаведене свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Сутність поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справ.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 1996 року по 23 лютого 2012 року.

У період шлюбу ними придбано:

автомобіль Volkswagen Golf (1988, синій) державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Стрийському МРЕВ 29 квітня 2010 року за ОСОБА_3

автомобіль DAF TE95 (1998), білий, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Стрийському МРЕВ 07 березня 2008 року за ОСОБА_3

автомобіль Schmitz Spr 27 (1994) №шасі НОМЕР_2 , державний номерний знак - НОМЕР_3 , зареєстрований в Стрийському МРЕВ 11 квітня 2002 року.

Також у період шлюбу колишнім подружжям набуто:

електричну праску Mod. PRO EXPRESS, електричний блендер, водонагрівач-бойлер «ARISTON», кран-змішувач, набір меблів для житлової кімнати «Гармонія», комбайн «PHILIPS», морозильник «Атлант-184», холодильник «BOSCH KSU40 KSU44».

Вказане майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя і розмір часток у цьому майні є рівним.

Підстав для відступу від засад рівності часток подружжя (ч.2 ст.70 СК) колегія суддів не убачає.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо виділення у власність ОСОБА_1 автомобілів DAF TE95 та Volkswagen Golf з припиненням право власності відповідача на зазначені транспортні засоби, стягнення з позивача на користь відповідача ринкову вартість 1/5 частини автомобіля DAF TE95 та ринкову вартість 4/5 частини автомобіля Volkswagen Golf, колегія суддів виходить з того, що позивачка не визначена ринкової вартості вказаних автомобілів, сторони не внесли на депозитний рахунок відповідної грошової суми, тому суд визнає рівні ідеальні частки подружжя в цьому майні (по ) без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Аналогічно з побутовими речами ОСОБА_1 просила виділити відповідачу у власність: праску, блендер, водонагрівач-бойлер, кран-змішувач, набір меблів «Гармонія», кухонний комбайн, морозильник, холодильник, виділивши їй 2/3 ідеальних часток у праві власності на дані речі.

Колегія суддів виходить з того, що позивачка не визначила ринкової вартості вказаних речей, сторони не внесли на депозитний рахунок відповідної грошової суми, а тому суд визнає рівні ідеальні частки подружжя в цьому майні (по ) без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо автомобіля Schmitz Spr 27 (1994) №шасі НОМЕР_2 , державний номерний знак - НОМЕР_3 , зареєстрований в Стрийському МРЕВ 11 квітня 2002 року, позивачка просить такий залишити у власності ОСОБА_3 , однак, в матеріалах справи відсутня ринкова вартість вказаного автомобіля, а сам відповідач не висловив своєї згоди на це майно.

Тому суд відмовляє ОСОБА_1 у поділі вказаного автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно обгрунував рішення суду про презумцію спільності права власності подружжя з посиланням на судову практику щодо вирішення справ такої категорії, однак дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову через відсутність доказів існування спірного майна.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга представникаОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2022 року підлягає скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальних часток майна:

автомобіль Volkswagen Golf (1988, синій) державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Стрийському МРЕВ 29 квітня 2010 року;

автомобіль DAF TE95 (1998), білий, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Стрийському МРЕВ 07 березня 2008;

електрична праска Mod. PRO EXPRESS, електричний блендер, водонагрівач-бойлер «ARISTON», кран-змішувач, набір меблів для житлової кімнати «Гармонія», комбайн «PHILIPS», морозильник «Атлант-184», холодильник «BOSCH KSU40 KSU44».

В решті вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.