Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

у с т а н о в и в :

29.08.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, у якому просить: зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року (№755/10124/23) на користь відповідачки на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши аліменти у твердій грошовій сумі по 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття; визнати судовий наказ Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року у справі №755/10124/23 таким, що не підлягає виконанню; зобов`язати відповідачку відкрити банківські рахунки на дітей у відділенні Державного ощадного банку для зарахування аліментів на їх користь.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 25.07.2023 року позивачу стало відомо про наявність судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року у справі №755/10124/23 про стягнення з позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 13.07.2023 року. Шлюб між сторонами у справі розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року у справі №755/17941/16-ц. Після розірвання шлюбу за згодою сторін діти проживають разом з матір`ю до 2022 року. Питання матеріального утримання дітей вирішені між сторонами за усною домовленістю і з 01.02.2017 року по 13.07.2023 року такі питання в офіційному порядку не розглядались. До моменту виникнення спору позивач сумлінно виконував усні домовленості щодо матеріального забезпечення шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідачки та старшої доньки, а також за потреби приймав участь у додаткових витратах на дітей щодо їх медичного обслуговування, відвідування гуртків, надання кишенькових грошей, поповнення рахунків зв`язку та на подарунки. Після початку повномасштабної агресії рф відповідачка разом з дітьми виїхала за межі України і з 22.02.2022 року проживає у Німеччині, де отримала прихисток, соціальну та фінансову допомогу, як на себе, так і на дітей. На теперішній час відповідачка та молодша донька постійно проживають в Німеччині, зі збереженням соціальних та фінансових допомог. Старша донька з листопада 2022 року постійно проживає в Україні в зв`язку з підготовкою до вступу у вищий навчальний заклад освіти. Після повномасштабної агресії рф між сторонами діяла усна взаємна домовленість щодо щомісячних сум у розмірі 5000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківську картку відповідачки у Приватбанку. Крім того, у зв`язку з небажанням відповідачки фінансувати з аліментних грошей спортивні заняття танцями та надавати кошти на потреби старшої дитини, позивач перераховував на банківську картку старшої доньки кошти в сумі 2500,00 грн., а також надавав готівкові кошти та за потреби фінансував інші її витрати. Додатково позивач фінансував витрати пов`язані з випускним вечором старшої доньки у школі, послугами дантиста тощо. Позивач неодноразово отримував від дітей інформацію про те, що відповідачка відмовляється фінансувати ті інші потреби дітей. Крім того, на утриманні позивача перебуває ще одна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народжена у шлюбі з ОСОБА_6 , який був зареєстрований 08.08.2018 року. Таким чином, стягнення з позивача 1/3 частини від всіх видів доходів значною мірою впливає на матеріальний стан родини позивача. Обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з ним дитини, на утримання якої стягуються аліменти. Відповідачкою були надані суду докази реєстрації дітей, однак доказів спільного проживання з дітьми надано не було. Відповідачка з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не проживала, а на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, відповідачка із молодшою донькою проживала в Німеччині, а старша донька проживає у АДРЕСА_2 або у свого дідуся за адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином, при винесенні судового наказу судом не досліджувалось і не взято до уваги істотні обставини, а саме: відповідач не проживає за місцем реєстрації в м. Києві із спільними дітьми, а проживає з молодшою донькою в Німеччині; не досліджено матеріального стану платника аліментів та отримувача аліментів, яка щомісячно отримує допомогу в іноземній державі, забезпечена житлом та побутовими умовами за рахунок цієї держави; позивачем здійснюється фінансування потреб старшої доньки; позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; старша донька сторін проживає у м. Києві і у вихідні дні та у вільний час проживає у позивача; наявність спору щодо розміру аліментів. У зв`язку з бажанням старшої доньки вступити на вищого навчального закладу, позивач має бажання добровільно сплачувати вартість навчання в розмірі 50%. Встановлений судом розмір аліментів є таким, що позбавляє позивача можливості оплачувати навчання дитини у зв`язку із значним фінансовим навантаженням, що суперечить інтересам сім`ї позивача та впливає на можливість додаткової фінансової допомоги дітям. Не дивлячись на усну домовленість щодо розміру аліментів, відповідачка почала вимагати додаткові суми, проживаючи окремо від старшої доньки в Німеччині. Отримавши аліменти у серпні 2023 року відповідачка відмовилась фінансувати заняття танцями для старшої дитини. Таким чином, відповідачка зловживає правами щодо розпорядження аліментами, які належать дітям, а тому необхідно зобов`язати її відкрити банківські рахунки на дітей для можливості контролю витрат аліментів на відповідність їх цільовому призначенню. Також позивач посилається на те, що щомісячно витрачає 5000,00 грн. на оздоровлення та лікування свого батька ОСОБА_7 , який є інвалідом ІІ групи.

Ухвалою суду від 31.08.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою суду від 02.10.2023 року залишено без розгляду клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року залишено без розгляду клопотання позивача про долучення доказів.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

01.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачкою, а у зв`язку із воєнним станом, з метою безпеки дітей, відповідачка певний час проживала в Німеччині та наразі повернулась з родиною до України. У 2022 році позивач надсилав кошти на утримання дітей в сумі близько 5000,00 грн., яких не вистачало для підтримки належного рівня життя дітей. Більшість додаткових витрат на дітей, які несла відповідачка, позивач обіцяв компенсувати, але цього так і не зробив. З віком потреби дітей збільшились, старша донька готувалась до вступу у ВНЗ і відповідачка не мала змоги самостійно утримувати дітей і забезпечувати всі їх матеріальні потреби, тому 13.07.2023 року звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, який був виданий 19.07.2023 року та наказано стягувати з батька дітей 1/3 частину його доходу до повноліття доньок. Навіть після отримання судового наказу сторони намагались дійти згоди щодо сплати аліментів у добровільному порядку без звернення виконавчого документу до примусового виконання. Станом на 26.10.2023 року судовий наказ не був пред`явлений до примусового виконання. За усною домовленістю позивач мав щомісячно сплачувати на користь дітей по 5000,00 грн. та компенсувати 50% вартості додаткових витрат на дітей, проте після винесення судового наказу відносини сторін обмежуються виключно юридичною площиною і додаткові витрати на дітей відповідачка й надалі несе самостійно. Позивач відмовляється брати у них участь посилаючись на скрутне фінансове становище, наявність нової родини, недоцільність тих чи інших витрат тощо. Як вказує позивач, частину коштів він перераховує на картку старшої доньки, чим самовільно визначив спосіб виконання судового рішення, розмір аліментів та доцільність їх сплати. Позивач перерахував: 06.07.2023 року - 2500,00 грн.; 13.07.2023 року - 5000,00 грн.; 09.08.2023 року - 10000,00 грн., а вже 29.08.2023 року звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. Матеріали справи не містять доказів розміру доходів позивача, а тому вирішити питання про зменшення розміру аліментів неможливо. Після розірвання шлюбу відповідачка та діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і наразі відповідач та діти проживають в Україні. На переконання відповідача, соціальні виплати від іншої держави на період тимчасового перебування у ній не можуть розглядатись як підстава не сплачувати або зменшувати розмір аліментів на дітей. В даному випадку певне «матеріальне благо» носило тимчасовий та вимушений характер для осіб які тікали від війни, що не звільняє батьків від обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей. Позивачем не надано доказів перерахування коштів на рахунок старшої доньки та фінансування її додаткових потреб і проживання доньки з позивачем у вихідні дні та протягом іншого часу. Щодо наявності у позивача нової родини та іншої малолітньої дитини, то зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Судова практика містить висновки щодо того, що факт відсутності у батьків можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не належить до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Стосовно посилань позивача на здійснення ним допомоги своєму батьку, відповідачка зазначає, що при цьому позивач замовчує факти отримання батьком пенсії по інвалідності, пенсії учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та надання інших пільг державою. Факт знаходження батька позивача на утриманні останнього нічим не доведено. Батьки позивача мають у власності кілька об`єктів нерухомості, а тому кошти, які надходять батьку можуть мати будь-яку природу не пов`язану з позивачем. Нотаріально посвідчену заяву батька позивача, відповідачка вважає неналежним доказом. Батько позивача має дружину та повнолітню доньку, тому надання позивачем фінансової допомоги є досить сумнівним. Крім того, поліпшення фінансового становища батька позивача за рахунок його неповнолітніх дітей не може свідчити про належне виконання позивачем своїх батьківських обов`язків. Вимоги позивача про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню можуть бути розглянуті виключно з підстав та в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України. Також відповідачка вважає безпідставними вимоги позивача про зобов`язання її відкрити банківські рахунки на дітей для перерахування аліментів.

09.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені раніше позовні вимоги та додатково зазначає, що відповідачкою не надано доказів несення нею як основних, так і додаткових витрат на дітей. З серпня 2023 року за домовленістю сторін позивач здійснює перерахування аліментів на користь відповідачки в сумі 10000,00 грн., 50% вартості навчання старшої доньки в ВНЗ та додаткові витрати, як наприклад, оплата вартості виготовлення паспорту для молодшої дитини у жовтні 2023 року в сумі 540,00 грн., оплата медичних послуг в жовтні 2023 року у сумі 10000,00 грн. За період наявності спору позивачем сплачено: 09.08.2023 року - 10000,00 грн.; 05.09.2023 року - 10000,00 грн.; 05.09.2023 року - 2300,00 грн.; 05.10.2023 року - 10000,00 грн.; 05.10.2023 року - 2500,00 грн.; 27.10.2023 року - 10000,00 грн.; 06.11.2023 року - 10000,00 грн.; 06.11.2023 року - 2350,00 грн. За умови участі відповідачки у забезпеченні утримання дітей в рівній з позивачем частині, на кожну дитину припадатиме сума, яка є достатньою для забезпечення гідного рівня життя та розвитку дітей відповідного віку. Проживання відповідачки окремо від старшої дитини та її небажання забезпечувати її фінансові потреби змусило позивача самостійно утримувати доньку шляхом щомісячних грошових переказів: 07.04.2023 року - 2700,00 грн.; 05.05.2023 року - 8000,00 грн.; 06.05.2023 року - 2500,00 грн.; 13.07.2023 року - 2500,00 грн.; 18.06.2023 року - 10000,00 грн. Діти позбавлені за рахунок визначеної судом суми аліментів забезпечувати свої потреби та це створює можливість для відповідача на власний розсуд використовувати аліменти, які є власністю дітей. Жодних доказів на підтвердження проживання відповідача з дітьми за місцем їх реєстрації, в матеріалах справи немає, при цьому позивачу достеменно відоме місце фактичного проживання відповідачки з дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . Стосовно зобов`язання відповідачки відкрити рахунки для дітей у Державному ощадному банку, то позивач вважає за можливе відкриття таких рахунків у фінансовій установі на вибір відповідача.

15.11.2023 року до суду надійшли заперечення відповідача, у яких остання зазначає, що більшість платежів позивача здійснені після звернення відповідача до суду із заявою про видачу судового наказу, у період серпень - листопад 2023 року. Отже, дотримуватись усних домовленостей позивач почав лише після звернення відповідача до суду. На теперішній час відсутнє судове рішення щодо стягнення додаткових витрат на дітей, тому відповідні дії позивача відповідачка розцінює як тимчасові заходи, спрямовані на врегулювання існуючого спору щодо умов подальшого утримання дітей. Наразі відповідачка виконує свої батьківськи обов`язки по відношенню до дітей, як у грошовій, так і в натуральній формі, оскільки діти проживають з нею. Крім того, відповідачка також має на утриманні іншу неповнолітню дитину від іншого шлюбу. Позивачем не додано до матеріалів справи доказів наявності у нього можливості сплачувати аліменти виключно у розмірі, про який він просить, та ним не надано інформації про розмір та джерела його доходів. Підстави для визначення розміру аліментів у іншому розмірі ніж встановлено судовим наказом, відсутні. Стосовно переказу позивачем коштів на користь старшої доньки в період квітень-червень 2023 року, то відповідач вважає, що ці кошти були пов`язані з підготовкою доньки до випускного вечора. На той момент позивач сплачував аліменти в розмірі 5000,00 грн. на двох дітей, тому виникла потреба у додаткових витратах, які розділили обоє з батьків.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2005 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 17).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року у справі №755/17941/16-ц, шлюб між сторонами у справі розірваний (а.с. 18).

Від шлюбу колишнє подружжя має двох спільних неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22-23).

Відповідачка та неповнолітні діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи (а.с. 24-25, 75).

13.07.2023 року ОСОБА_8 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дітей (а.с. 11-14).

Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року у справі №755/10124/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.07.2023 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9).

За змістом копії свідоцтва про шлюб, 08.08.2018 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 26).

Від цього шлюбу позивач та його теперішня дружина мають малолітню дитину, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 27).

У матеріалах справи наявні копії банківських квитанцій про сплату на користь ОСОБА_2 : 09.08.2023 року - 10000,00 грн.; 05.09.2023 року - 10000,00 грн.; 05.09.2023 року - 2300,00 грн.; 05.10.2023 року - 10000,00 грн.; 05.10.2023 року - 2500,00 грн.; 27.10.2023 року - 10000,00 грн.; 06.11.2023 року - 10000,00 грн.; 06.11.2023 року - 2350,00 грн.; (а.с. 33, 92-100).

Також наявні банківські квитанції про перерахування: 07.04.2023 року - 2700,00 грн.; 05.05.2023 року - 8000,00 грн.; 06.05.2023 року - 2500,00 грн.; 13.07.2023 року - 2500,00 грн.; 18.06.2023 року - 10000,00 грн. (а.с. 101-105).

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і його батьками є: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 34).

Батько позивача - ОСОБА_7 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зв`язку із чим, йому встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 41-44).

Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача надала суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2023 року щодо наявності у власності батьків позивача нерухомого майна (а.с. 79-83).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, що також підтверджено висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Крім того, аналіз положень ст. 192 СК України вказує на те, що зменшення або збільшення розміру аліментів за позовом платника чи одержувача аліментів можливе лише у разі зміни передбачених законодавством обставин, які настали після ухвалення рішення щодо стягнення аліментів. У даному випадку після 19.07.2023 року, тобто після винесення судового наказу про стягнення з позивача аліментів.

Поряд із цим, обставини щодо наявності у позивача нової родини та народження у цій родини іншої дитини позивача існували на час винесення судового наказу про стягнення аліментів, адже одружився позивач 08.08.2018 року, а дитина Єва народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , натомість наказ винесений 19.07.2023 року.

Тому, відповідні обставини щодо наявності на утримання позивача іншої малолітньої дитини у даному випадку не є зміною його сімейного стану в розумінні ст. 192 СК України та відповідно підставою для зменшення аліментів, поскільки такі обставини виникли не після винесення наказу про стягнення аліментів, а об`єктивно існували на час ухвалення відповідного судового рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що за сталою судовою практикою, аліменти на утримання трьох дітей дорівнюють частині від доходів платника аліментів, і у даному випадку визначення 1/3 частини на двох дітей не позбавляє третю дитину права на розмір утримання, що дорівнює 1/6 частині. Тобто кожна з доньок позивача отримує 1/6 від його доходів, що не ставить молодшу дитину у будь-яке дискримінаційне положення. Також суд приймає до уваги, що, як вбачається з матеріалів справи, молодша донька позивача проживає разом із ним, що об`єктивно надає можливість дівчинці отримувати більше піклування позивача, у тому числі й матеріальне.

Частиною 8 ст. 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач не посилається на стан свого здоров`я, поряд із цим вказує, що визначений розмір аліментів є надмірним фінансовим тягарем для нього.

Однак, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду даних про його матеріальний стан у відповідній динаміці, аби суд міг проаналізувати доходи позивача до винесення судового наказу та після ухвалення відповідного рішення, з метою встановлення дійсного погіршення матеріального стану позивача, тобто для виявлення змін у фінансовому положення платника аліментів і висновку, що такі зміни охоплюються нормою ст. 192 СК України.

Усі посилання обох сторін щодо додаткових витрат на дітей суд до уваги не приймає, оскільки такі питання вирішують в межах ст. 185 СК України, але вони не мають відношення до предмету цього спору, яким є вимоги про зменшення розміру аліментів.

Стосовно тверджень позивача про не проживання старшої дитини із матір`ю, суд зазначає, що у відповідності до ст. 181 СК України аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. У даному випадку суд не розглядає питання стягнення аліментів, адже аліменти вже стягнуті судовим наказом, натомість у цій справі судовий розгляд відбувається в межах вимог про зменшення розміру аліментів у відповідності до положень ст. 192 СК України щодо зміни обставин матеріального та сімейного стану.

Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Із матеріалів справи безсумнівно вбачається, що на теперішній час відповідачка перебуває в Україні, адже 19.10.2023 року вона особисто ознайомлювалась з матеріалами, при цьому належних доказів на підтвердження дати виїзду відповідачки з дітьми до Німеччини та дати повернення до України старшої доньки матеріали справи не містять, як і відсутні докази проживання старшої дитини в Україні та відсутність відповідачки на території України станом на час подання заяви про видачу судового наказу.

Безпідставними є посилання позивача на те, що судом при розгляді заяви про видачу судового наказу не враховано соціальні виплати та інші пільги, які виплачувались позивачці у Німеччині, адже п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України чітко передбачено видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, на теперішній час відповідачка перебуває в Україні і доказів отримання нею соціальних пільг та їх розміру на території Німеччини, для висновку про матеріальний стан отримувача аліментів, матеріали справи не містять.

Також слід зазначити, що виконання усних домовленостей щодо сплати аліментів не позбавляє отримувача аліментів права звернення до суду із вимогою про стягнення аліментів. Така ситуація лише вказує на те, що попередні домовленості у подальшому з будь-якої причини не влаштовують отримувача аліментів і відповідно виникає спір, який вирішується в судовому порядку.

Стосовно посилань позивача на те, що він сплачує кожного місяця на лікування та оздоровлення свого батька 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Поряд із цим, стороною позивача не доведено, що батько потребує матеріальної допомоги, оскільки не надано даних про доходи батька позивача аби суд міг оцінити чи забезпечують ці доходи встановлений законодавством прожитковий мінімум.

Інвалідність батька позивача не дає суду підстав для висновку про участь позивача у додаткових витратах в сумі 5000,00 щомісячно, оскільки відсутні дані про конкретні види додаткових витрат, яких потребує батько, їх вартості та необхідності.

Крім того, позивачем не подано доказів про відсутність у його батька інших дітей та неможливість надання ними також допомоги, а також неможливість надання допомоги батьку матір`ю позивача. Натомість з матеріалів справи вбачається, що батько позивача має дружину і у власності матері та батька позивача перебуває нерухоме майно.

Ураховуючи все вищенаведене суд не знайшов підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів.

Стосовно вимог про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, такі вимоги не є способом захисту у позовному провадженні, оскільки питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню вирішуються за правилами, передбаченими ст. 432 ЦПК України за заявою стягувача або боржника у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Також не підлягають до задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача відкрити у банківській установі рахунки на ім`я дітей.

За змістом ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Поряд із цим, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме стосовно нецільового витрачання матір`ю дітей аліментів, які сплачуються позивачем.

За наведених обставин суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 7, 141, 150, 180, 181, 182, 186, 192 СК України, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.12.2023 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_11 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -