ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9508/22Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/238/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта, його представника та третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., дата складення повного тексту рішення 15 грудня 2022 року) у цивільній справі №607/9508/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТзОВ «Везем Шиппінг», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зокрема просив стягнути з відповідача: 10 744,00 грн. - сплачених згідно платіжного доручення №832 від 01 вересня 2021 року; 146 713,55 грн. - сплачених, згідно платіжних доручень №834, 835, 836 від 06 вересня 2021 року; 93 473,34 грн. - сплачених, згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.1.1 від 18.02.2022 року; 30 101,94 грн. - інфляційних збитків; 3 612,89 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами; 20 000,00 грн. - моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 06 вересня 2021 року був укладений попередній договір щодо укладення в строк до 31 січня 2022 року договору купівлі-продажу транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Ford» «Escape SEL» 2012 року вартість якого, згідно спірного договору становить 8 919,00 доларів США, що станом на дату укладення договору складає 240 186,89 грн. Зазначав, що на виконання вказаного договору здійснив передплату відповідачу в розмірі 146 713,55 грн, що становить 5 448,00 доларів США згідно платіжних доручень №834, 835, 836 від 06 вересня 2021 року. 18 лютого 2022 року за вказівкою відповідача, він сплатив 93 473,34 грн., що становить різницю між повною вартістю транспортного засобу та внесеними ним коштами в якості завдатку, що підтверджується квитанцією №0.1.1 від 18 лютого2022 року. При цьому передумовою укладення договору щодо придбання автомобіля відповідач вказав необхідність здійснення ним оплати на його рахунок 10744,00 грн у відповідності до наданого ним рахунку , що підтверджується платіжним дорученням від 01.09.2021 року. На пропозицію відповідача, позивач зареєструвався у застосунку «Вчасно» та 22.04.2022 року підписав примірник Додаткової угоди про зміну умов до Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8277 від 06 вересня 2021 року. Вважав, що має право на повернення авансового платежу та відшкодування збитків, оскільки відповідач ухилився від виконання умов попереднього договору. Також вважав, що такими недобросовісними діями відповідач завдав йому моральної шкоди на суму 20 000 грн., так як у нього погіршився стан здоров`я, він змушений був вживати заспокійливі засоби. Звертав увагу на наявність підстав для визнання попереднього договору недійним, оскільки такий укладений з порушенням вимог ст.ст. 11, 18, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», не відповідає вимогам законодавства України, порушує права позивача та є несправедливим. Крім цього вказував, що попередній договір слід визнати недійним і на підставі вимог ст.. 203, 215 ЦК України, ч. 1 ст. 230 ЦК України (введення в оману), оскільки вважав, що під попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу приховано договір про надання послуг. Крім цього вважав, що із відповідача слід стягнути на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні нарахування та три проценти річних за період з 02.09.2021 року по 25.07.2022 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача авансовий платіж за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу у розмірі 93 473, 34 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на те, що відповідач ані на момент підписання попереднього договору, ані до 31.01.2022 року часу до коли мав бути укладеним основний договір купівлі-продажу, не був власником транспортного засобу, який був предметом попереднього договору купівлі-продажу, відповідно продавець не мав права розпоряджатись даним майном, а тому вважає, що таким чином його було введено в оману.

Вважає, несправедливим зазначення у пункті 4.1 Попереднього договору, про те, що строк дії договору до 31 січня 2022 року або до укладення Основного договору, оскільки, таким чином, він позбавляється права вимагати від відповідача належного виконання зобов`язання. Крім цього, вказує на те, що попередній договір не передбачає відповідальності продавця за порушення умов Попереднього договору, що є обмеженням прав споживача. Вказані обставини, на його думку, свідчать про нечесну підприємницьку практику з боку відповідача, зокрема наданням нечіткої інформації щодо строків придбання автомобіля.

Звертає увагу на те, що після закінчення терміну дії попереднього договору, відповідачем було запропоновано йому у квітні 2022 року укласти з ним Додаткову угоду про зміну умов Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, якою змінено істотні умови договору, що абсолютно не відповідають природі попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Відтак стверджує, що відповідачем було приховано той факт, що товариство має намір не продати автомобіль, а надати послугу щодо викупу, забезпечення перевезення транспортного засобу, транспортного оброблення та розмитнення, згідно п. 2 Додаткової угоди від 22.04.2022 року.

Посилається на безпідставність висновку суду щодо відмови у стягненні із відповідача 10 744 грн. та 146713,55 грн. з мотивів того, що кошти оплачувались ОСОБА_2 , оскільки він є власником цих коштів, а вона здійснювала платежі за його усним дорученням, що підтверджується її письмовими поясненнями.

Вважає незаконним висновок суду про відмову у стягненні із відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки відповідно до статті 625 ЦК України це є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яке виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого у Попередньому договорі строку, тобто з 01 лютого 2022 року.

З урахуванням зазначеного посилається і на помилковість висновку суду щодо відмови у задоволенні його позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки така була завдана неправомірною поведінкою відповідача.

Вказує на те, що згідно даних ЄДР МВС станом на 04.01.2023 року транспортний засіб FORD ESCAPE SEL 2012 року кузов НОМЕР_1 на території України не реєструвався.

Відзиву не надходило.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів зазначених у ній. Додатково звернули увагу, що грошові кошти, якими здійснила оплату ОСОБА_3 , належать позивачу та в квитанціях зазначено про те, що платежі здійснювались від ОСОБА_1 за автомобіль Форд та за надання послуг щодо підбору та бронювання транспортного засобу.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 підтримала вимоги апеляційної скарги та додатково підтвердила те, що грошові кошти, якими вона здійснила оплати згідно платіжних доручень №№ 832, 834, 835, 836, належать позивачу ОСОБА_1 .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся належним чином про місце, день та час судового розгляду, тому в силу ч.2 ст. 372 ЦПК його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апелянта, його представника та третю особу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права у повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

06 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Везем Шиппінг» укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8277 (далі - попередній договір).

Згідно з п. 1.1. - 1.2. попереднього договору, сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки Ford, модель Escape SEL, рік випуску: 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , в строк до 31 січня 2022 року.

Відповідно до п. 1.3. попереднього договору, ТзОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання Основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.

Згідно з п. 1.5. попереднього договору, ТзОВ «Везем Шиппінг» здійснила викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_1 , який жодних заперечень та претензій щодо викупу транспортного засобу з метою подальшого укладення Основного договору не мав.

Відповідно до п. 2.1. попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 8 919,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 240 186,89 грн., у тому числі ПДВ 40 031,15 грн.

На підставі п. 2.2. попереднього договору сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором:

- ОСОБА_1 на умовах передоплати сплачує в день підписання цього договору ТзОВ «Везем Шиппінг» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» в розмірі 5 448,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 146 713,55 грн., у тому числі ПДВ - 24 452,26 грн.;

- наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг», відповідно до виставленого ним рахунку, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2 даного Договору.

Відповідно до п. 2.5. попереднього договору, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.

Розділом 3 попереднього договору визначений сторонами порядок переходу права власності на транспортний засіб.

Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору сторони передбачили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.01.2022 року, або до укладання Основного договору.

Термін виконання цього Договору може бути продовжений за взаємною згодою Сторін або за письмовим повідомленням від Сторін, у разі виникнення обставин, які Сторона не могла уникнути або подолати під час виконання зобов`язань, або перешкод, що стали наслідком дій/обставин, що знаходяться поза контролем не виконуючої Сторони.

01 вересня 2021 року третя особа ОСОБА_2 сплатила ТзОВ «Везем Шиппінг», згідно рахунку на оплату №164409 від 31 серпня 2021 року, грошові кошти в сумі 10 744,00 грн. за підборку та бронювання транспортного засобу, відповідно до платіжного доручення №832 та 06 вересня 2021 року грошові кошти в сумі 146 713,55 грн. по рахунку на оплату №РКП-8277-1 від 06.09.2021 року, наданому ТОВ «Везем Шиппінг», згідно платіжних доручень №834, №835, №836 від 06 вересня 2021 року.

18 лютого 2022 року ОСОБА_1 внесено, згідно Рахунку на оплату №8277-ВШ0193 від 17 лютого 2022 року, грошові кошти в сумі 93 473, 34 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.1.1 від 18.02.2022 року.

22 квітня 2022 року між ТзОВ «Везем Шиппінг» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду про зміну умов Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8277 від 06 вересня 2021 р., згідно якої внесено зміни до п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 3.1., 4.1., виключено п.п. 2.3, 5.1. Попереднього договору. Згідно додаткової угоди товариство зобов`язалося здійснити викуп транспортного засобу та забезпечити перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного автотранспортного засобу за рахунок та в його інтересах.

Додаткову угоду укладено сторонами після припинення зобов`язань, встановлених попереднім договором.

У пункті 5 Додаткової угоди, Сторони дійшли згоди щодо зміни п. 2.1 Договору та виклали його в наступній редакції: «Сума відшкодування здійснених витрат безпосередньо пов`язаних з виконанням цього договору складає 240 186 грн. 89 коп., та сплачується ОСОБА_1 в безготівковій формі на поточний рахунок ТзОВ «Везем Шиппінг» в національній валюті гривні».

Згідно п.8 Додаткової угоди, Сторони дійшли спільної згоди щодо внесення змін до п.4.1 вищевказаного Договору та виклали його в наступній редакції: «Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, а саме 06 вересня 2021 року та діє до офіційного закінчення воєнного стану».

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу у розмірі 93 473, 34 грн. не переглядається, оскільки в даній частині не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним попереднього договору з підстав передбачених ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 230 ЦК України, ст.ст. 11, 18 ЗУ Про захист прав споживачів суд першої інстанції виходив із недоведеності фактів введення відповідачем позивача в оману, наявності на момент укладення договору підстав недійсності договору, а також не доведеності факту порушень добросовісності, які б завдали позивачу шкоди як споживачу.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає ознаки несправедливих умов договорів, що обмежують права споживача, та до таких умов відносить, зокрема, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, проте згідно з вимогами ч.4 ст. 18 цього Закону вони не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що умови оспорюваного попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу є несправедливими та містять дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача, а також, що оспорюваний договір укладений з використанням ТзОВ «Везем Шиппінг» нечесної підприємницької практики. Підписавши договір та сплативши на користь ТзОВ «Везем Шиппінг» частину коштів за вказаним договором, ОСОБА_1 засвідчив факт розуміння та прийняття ним умов попереднього договору, його правових наслідків, а також підтвердив своє волевиявлення на укладення такого договору на визначених у ньому умовах.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16.

У постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц викладено правову позицію в якій вказано, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 230 ЦК України, ст. ст. 11, 18 ЗУ Про захист прав споживачів.

Місцевий суд вірно встановив, що станом на 31.01.2022 року умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8277 від 06 вересня 2021 року, передбачені п.1.2 не були виконаними основний договір укладеним не був.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що платежі, сплачені ОСОБА_1 за попереднім договором підлягають поверненню.

Водночас, додаткову угоду від 22 квітня 2022 року про зміну умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8277 від 06 вересня 2021 року слід вважати не укладеною, оскільки вона укладалась після закінчення строку дії попереднього договору ПКП-8277 від 06 вересня 2021 року.

Колегія суддів вважає слушними доводи апелянта та приходить до переконання про неправильність висновку суду першої інстанції щодо відмови у стягненні із відповідача на користь позивача 146 713, 55 грн. та 10 744 грн. з тих мотивів, що кошти оплачувались ОСОБА_2 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що 01 вересня 2021 року третя особа ОСОБА_2 сплатила ТзОВ «Везем Шиппінг», згідно рахунку на оплату №164409 від 31 серпня 2021 року, грошові кошти в сумі 10 744,00 грн., відповідно до платіжного доручення №832 та 06 вересня 2021 року грошові кошти в сумі 146 713,55 грн. по рахунку на оплату №РКП-8277-1 від 06.09.2021 року, наданому ТОВ «Везем Шиппінг», згідно платіжних доручень №834, №835, №836 від 06 вересня 2021 року.

Із змісту платіжних доручень №832, №834, №835, №836, а саме в графах призначення платежу зазначено про оплату від ОСОБА_1 , а також міститься посилання на те, що оплата згідно рахунку №РКП-8277-1 від 06.09.2021 року.

Належність сплачених грошових коштів згідно вище заначених платіжних доручень №832, №834, №835, №836, саме ОСОБА_1 підтвердила в судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 , яка здійснювала дані платежі.

Встановлений факт передоплати суми вартості зазначеного в рахунку транспортного засобу, свідчить про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин), що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України.

При цьому в разі не укладення основного договору купівлі-продажу, задля чого здійснювалась позивачем оплата, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від статті 1212 ЦК України.

Оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, перерахована позивачем передоплата на рахунок відповідача в сумі 157 457, 55 грн., є авансом, який також підлягає поверненню позивачу, як і 93 473, 34 грн., які були правильно стягнуті з відповідача на користь позивача судом першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Встановивши, що свій обов`язок повернути аванс позивачу відповідач не виконав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Як було встановлено, попередній договір діяв до 31.01.2022 року, тому з лютого 2022 року слід розпочинати розрахунок за порушення грошових зобов`язань, а не з дати укладення попереднього договору.

Загальна сума сплачених позивачем коштів становить 250 930, 89 грн. (93 473,34 грн.+ 146 713,55 грн. + 10 744,00 грн.).

Колегія суддів приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 281032,83 суму боргу з урахуванням індексу інфляції 30101,94 грн. в межах заявлених позовних вимог (індекс інфляції 114,877) та 3 609, 28 - 3% річних (250 930, 99 х 3% / 100% х 175 днів / 365 днів у році).

У постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (провадження № 12-49гс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Означений спосіб захисту застосовний і тоді, якщо можливість отримання відповідного відшкодування за конкретне порушення права прямо не передбачене законом, іншим актом цивільного законодавства, договором або іншим правочином.

Згідно п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої визнається презумпція моральної шкоди, за якої у разі порушення майнових або цивільних прав "середня" "нормально" реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина повинна відчувати страждання, тобто моральну шкоду.

Колегія суддів приходить до переконання, що з огляду на не укладення основного договору купівлі-продажу автомобіля, за який позивачем було сплачено значну суму коштів та які йому не повернуті по даний час, останньому поніс моральну шкоду. Моральна шкода полягала у емоційних психологічних стражданнях внаслідок таких дій відповідача, переживаннях, тривозі, емоційній напрузі, нервозності пов`язаній з невиконанням взятих на себе відповідачем зобов`язань.

При визначенні розміру моральної шкоди, з урахуванням зазначених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у сумі 3000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи та судом було допущено порушення норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення коштів та судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТзОВ «Везем Шиппінг`з на користь ОСОБА_1 287 642, 11 грн., з яких 250930,89 грн. сума сплачених коштів, 3609,28 грн. 3% річних від простроченої суми, 30101,94 грн. інфляційних втрат та 3000,00 грн. моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 389, 390, 141, 635, 611, 625 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року в частині стягнення коштів та судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТзОВ «Везем Шиппінг» (Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код рнокпп НОМЕР_2 ) 287 642, 11 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч шістсот сорок дві гривні, одинадцять копійок ).

Стягнути з ТзОВ «Везем Шиппінг» в дохід держави 2 876,42 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2023 року.

Головуюча

Судді