Справа №357/1172/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Наталія Борисівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Наталія Борисівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначила, що позивач ОСОБА_1 в липні 2003 року познайомилась з ОСОБА_4 . З 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали зустрічатись, а з вересня 2006 року позивач разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 переїхала до ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 і вони почали проживати спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу із взаємними правами та обов`язками чоловіка та дружини, зі спільним побутом та бюджетом. Під час спільного проживання позивач та ОСОБА_4 вели спільне господарство за вказаною адресою: у квартирі зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 , а в подальшому і позивач була зареєстрована за вказаною адресою. В цей час позивач та ОСОБА_4 вже розірвали свої попередні шлюби. Зокрема, ОСОБА_4 рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 25 листопада 2005 року, яке набрало законної сили 05.12.2005, розірвав шлюб з ОСОБА_6 , а рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2006 року, яке набрало законної сили 19.06.2006, було розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_7 . З вересня 2006 року, проживаючи як подружжя та сім`я, позивач та ОСОБА_8 спільно брали участь у питаннях життєзабезпечення їх родини, спільно сплачували комунальні послуги за квартиру в котрій проживали, купували продукти харчування, здійснювали ремонтні роботи, доглядали один одного під час хвороб. Позивач та ОСОБА_4 спільно проводили дозвілля, свята та відпочинок, проводили час із родичами. Крім того, позивач з ОСОБА_4 мали спільний бюджет, оскільки ОСОБА_4 з 1996 року отримував пенсію за вислугу років, а позивач з 2003 року по 2010 рік працювала у банках на різних посадах (бухгалтером, начальником відділення, касиром) та була Фізичною особою - підприємцем. Таким чином, за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 позивач мала постійний стабільний заробіток. В період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивач та ОСОБА_4 у 2008 році за спільні кошти для потреб своєї родини придбали транспортний засіб - автомобіль марки «DODGE», модель «CARAVANCARGO», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , який 20 червня 2008 року за взаємною згодою було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 . Згідно із довідкою судового експерта Петрушанко В.Ф. на 19.05.2021 року орієнтовна (середня) вартість транспортного засобу складає 210 720 грн. З моменту придбання вказаного автомобіля позивач та ОСОБА_4 постійно спільно ним користувались. Також, з метою здійснення підприємницької діяльності у 2008 році позивач з ОСОБА_4 вирішили придбати нежитлове приміщення. У зв`язку з цим, 29 липня 2008 року між позивачем та АКБ «Східно-Європейський банк» було укладено кредитний договір № 63/2008, відповідно до умов п. 1.1. якого Банк відкрив позивачу відкличну відновлювальну лінію в сумі 200 000 грн. терміном з 29 липня 2008 року по 28 липня 2011 року. Згідно умов п. 2.1. вищезазначеного договору в забезпечення зобов`язань за цим договором Банком прийнято трикімнатну квартиру, належну ОСОБА_4

30.07.2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» (Іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (Іпотекодавцем), як майновим поручителем позивача, було укладено договір іпотеки, згідно п. 1.1, 1.2 якого цим договором забезпечується виконання Позичальником (позивачем) зобов`язань, що випливають з кредитного договору №63/2008 від 29.07.2008 року, та ОСОБА_4 передає в іпотеку належну йому на праві власності квартиру. Отримані кошти, позивач з ОСОБА_4 вклали у придбання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . За спільним рішенням 02.10.2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Інтергруп-ЛДН» укладено інвестиційний контракт. Згідно п.1.1 зазначеного контракту Інвестор ( ОСОБА_4 ) надає Замовнику грошові кошти для участі в проведенні нового будівництва капітальної споруди за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п. 4.3. - загальна вартість об`єкта складає 175000 грн. Згідно з п. 3.2.4. Замовник зобов`язаний підготувати документи для подальшого оформлення Інвестором свідоцтва про право власності на збудований об`єкт. 13.07.2010 року рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №270 було вирішено оформити право власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 24,7 кв.м. за адресою : АДРЕСА_2 . 21.07.2010 року на ім`я ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, площею 24,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . З моменту придбання вказаного приміщення позивач займалась його облаштуванням та здійсненням у ньому ремонтних робіт. Згідно зі звітом про оцінку нежилого приміщення, складеного ТОВ «Інфо-центр консалт» від 06 вересня 2021 року ринкова вартість зазначеного нерухомого майна складає 389 250 грн. Надалі, 19 листопада 2011 року між позивачем та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що 19.11.2011 року відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було складено відповідний актовий запис №1806 та видано свідоцтво про шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Кушнір Наталією Борисівною була відкрита спадкова справа № 43/2019. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого, у тому числі входять: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 107 та автомобіль марки «DODGE», модель «CARAVANCARGO», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 . Заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 подали ОСОБА_1 , син померлого від першого шлюбу: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - мати ОСОБА_4 21 вересня 2021 року позивач звернулась до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, проте постановою нотаріуса їй було відмовлено. На даний час, з метою захисту своїх майнових прав позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, із визначенням права власності на частку в спільному майні. Оскільки, на час придбання автомобіля та нежилого приміщення позивач з померлим ОСОБА_4 проживали разом як подружжя, мали взаємні права і обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет, за спільні кошти придбали вказане майно, відтак воно набуте ними в результаті спільної праці за спільні кошти під час спільного проживання як жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, а тому є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 , та позивач має право на 1/2 частину даного майна, як дружина.

На підставі викладеного, просила:

1. встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з вересня 2006 року по 19 листопада 2011 року;

2. визнати нежиле приміщення, площею 24,7 кв.м. в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 107 та автомобіль марки «DODGE», модель «CARAVANCARGO», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;

3. визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежилого приміщення, площею 24,7 кв.м. в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 107 та на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіля марки «DODGE», модель «CARAVANCARGO», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ;

4. стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

22 червня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

30.06.2023 року до Київського апеляційного суду від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Наталії Борисівни надійшла заява про розгляд справи без її участі.

20.09.2023 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

09.11.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

В судове засідання 09.11.2023 року ОСОБА_3 не з`явилась, про розгляд справи належним чином повідомлялась, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надала.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15 липня 2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_4 , з 19 листопада 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 54 років у місті Біла Церква Київської області, що підтверджено матеріалами справи ( том 1 а.с.19-20,27-30,167).

З матеріалів справи (том 1 а.с.21-26) вбачається, що ОСОБА_1 з 18 серпня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2006 року, яке набрало законної сили 19.06.2006, шлюб між ними було розірвано, а 15 червня 2011 року відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було здійснено актовий запис про розірвання шлюбу. Від вказаного шлюбу позивач має дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_4 з 26 квітня 1985 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2005 року, яке набрало законної сили 05.12.2005, шлюб між ними було розірвано.

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , а відповідач - ОСОБА_3 - матір`ю ОСОБА_4 .

З матеріалів спадкової справи № 43/2019 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка відкрита приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Кушнір Наталією Борисівною (том 1 а.с.152-249), вбачається, що 24 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька; ІНФОРМАЦІЯ_5 син померлого - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька; ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка та 21 вересня 2021 року подала заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя на майно: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 та автомобіль марки «DODGE», модель «CARAVAN CARGO», 2005 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; 22 червня 2021 року ОСОБА_3 , на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2020, постанови Київського апеляційного суду від 14.04.2021, залишеної в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2021, у справі № 357/7452/20, подала заяву про прийняття спадщини після померлого сина.

З постанови приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Кушнір Н.Б. від 28.07.2020 за № 158/02-31 (том 1 а.с.186) вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно та наміром спадкоємця - ОСОБА_2 звернутися до суду.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції ретельну увагу приділив питанню доведеності не тільки існування взаємовідносин позивача та ОСОБА_4 , але і оцінці характеру таких правовідносин, факту ведення ними спільного господарства та факту придбання спірного майна за рахунок обох вказаних осіб, в результаті чого прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання такого майна спільною сумісною власністю, а також відсутності підстав для визнання факту проживання позивача з ОСОБА_4 саме в якості однієї сім`ї до реєстрації шлюбу.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Зважаючи на наведене, у апеляційного суду відсутній обов`язок повторного зазначення тих висновків, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, і з якими в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Фактично доводи апеляційної скарги в цій частині є аналогічними тим, які заявлено позивачем в суді першої інстанції, і по суті є висловленням незгоди позивача з їх оцінкою судом при вирішенні справи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що незважаючи на наявність певних відносин між ОСОБА_4 та позивачем, остання так належним чином і не представила до суду доказів ведення ними саме спільного господарства.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що сам по собі факт перебування позивача з ОСОБА_4 у близьких стосунках не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно було надати докази саме ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Таку ж правову позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17.

Окрім того, допитані в ході розгляду справи свідки надавали протирічливі пояснення, жоден з них достеменно не підтвердив факт ведення позивачем та ОСОБА_4 за спірний період спільного господарства. Інші докази, зокрема фото, також не посвідчують даної обставини.

Не було доведено в ході розгляду справи і факту придбання спірного майна за спірні кошти сумісної праці такого цивільного подружжя. Дане питання також було належним чином оцінено судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції в повній мірі погодився із такою оцінкою наданою судом.

Той факт, що позивач отримав кредит у 2008 року, за яким майновим поручителем виступив ОСОБА_4 , з точки зору суду також не може свідчити про те, що отримані позивачем кредитні кошти були використані ОСОБА_4 для будівництва спірного нерухомого майна, оскільки дані події не співпадають як за сумою коштів, отриманих позивачем та сплачених ОСОБА_4 , так і за часом, оскільки отримання кредиту більш ніж на рік передувало вказаному інвестуванню.

При вирішенні справи окрему увагу колегія суддів апеляційного суду приділила заяві позивача, поданій нею до приватної нотаріальної контори Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області від 24.07.2020 року.

Відповідно до вказаної заяви, ОСОБА_1 повідомила нотаріуса про смерть ОСОБА_4 , склад спадщини, яка залишилася після нього та наявність інших спадкоємців, факт ознайомлення зі змістом ст. 368 ЦК України та ст. 63 СК України. У вказаній заяві позивач прямо зазначида про те, що спадкове майно було особистою власністю її померлого чоловіка, та на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільній сумісній власності подружжя вона не претендує. Таким чином позивач самостійно підтвердила необхідність віднесення спірного майна до особистої власності її померлого чоловіка, що прямо спростовує ї позовні вимоги. При цьому, подальші заяви, подані нотаріусу позивачем, у даному випадку жодним чином з точки зору колегії суддів не змінює суті вказаної заяви. Твердження заявника з приводу спірного майна є чіткі, зрозумілі та однозначні, такі, що не допускають двоякого трактування.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про належність висновків суду першої інстанції щодо предмету спору у даній справі.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько