КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/2456/21 Головуючий у І інстанції - Висоцька Г.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/7224/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року, ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на земельні ділянки, -

установив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна із чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,849 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 25 лютого 1998 року, що підтверджується Державним актом на право приватної власності серії ІІІ-КВ №097881, зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Кадастровий номер земельній ділянці не наданий в зв`язку із відсутністю про це вимог діючого на той час законодавства.

Починаючи із 1998 року позивачка сплачувала земельний податок за вказану земельну ділянку та вважала себе законним власником спірної земельної ділянки.

Починаючи із 2008 року у позивачки почали виникати конфлікти із керівництвом обслуговуючої компанії котеджного містечка «Золоті ворота», які намагалися здійснити самозахоплення її земельної ділянки, в тому числі шляхом встановлення паркану.

З цього приводу позивачка в 2009 році звернулася до ПП «Фокус-2002» задля проведення комплексу робіт по встановленню межових знаків на земельній ділянці.

За результатами проведених робіт складені акти про передачу на зберігання встановлених межових знаків власникам земельних ділянок.

Після вказаних подій і до 2017 року позивачкою не виявлялося будь-яких порушень її прав, як власниці земельної ділянки.

Проте, в 2017 році після повідомлень про наміри невідомими особами відчужити земельну ділянку, межі якої співпадають із її, вона звернулася до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із заявою про кримінальне правопорушення та до Обухівського міськрайонного виробничого відділу Київської обласної філії Центру ДЗК.

За результатами проведених робіт ДЗК проведено відновлення меж її земельної ділянки в натурі (на місцевості), складено акти прийому-передачі межових знаків на зберігання від 19 травня 2017 року з абрисами земельних ділянок та зведені плани суміжних земельних ділянок.

Згідно зведеного плану вбачалося, що належну позивачці земельну ділянку поділено на три окремі земельні ділянки з кадастровими номерами :13:009:0175 (далі 0175); :13:009:0182 (далі 0182); :136009:0183 (далі 0183), а також сформовану із залишків земельну ділянку №:13:009:0173 (далі 0173).

Як з`ясувалося шляхом відповіді на запит адвоката, отриманої 01 лютого 2021 року, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року затверджено проекти землеустрою та передано земельні ділянки у власність громадянам - відповідачам по справі ОСОБА_3 (0173) та ОСОБА_4 (0175).

Позивачка акцентувала увагу на тому, що саме 01 лютого 2021 року це дата коли вона дізналася про порушення її права власності.

Окрім цього, під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження позивачка дізналася, що ФОП ОСОБА_5 на підставі підробленого Державного акту серії І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на ім`я ОСОБА_6 (0182, 0183), на підставі якої за вказаною особою було зареєстроване право власності 21 квітня 2017 року.

В подальшому ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу відчужила дві земельні ділянки 0182 та 0183 відповідачу по справі ОСОБА_2 .

Таким чином, позивачка вважає, що вона незаконно позбавлена права користування та просила суд захистити її право.

В свою чергу, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та громадянкою ОСОБА_6 03 травня 2017 року укладені договори купівлі-продажів земельних ділянок 0182 та 0183 із дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема статей 203 та 215 ЦК України.

На момент реєстрації та укладення договору нотаріусом здійснено перевірку статусу ОСОБА_6 , як власниці земельних ділянок, яке було очищене від прав третіх осіб та іншого виду обтяжень.

Вважає, що у зв`язку із цим відповідач ОСОБА_2 на підставі ст.ст.330,388,392 ЦК України статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав та основоположних свобод, є добросовісним набувачем, що захищає його від намірів позивачки ОСОБА_1 витребувати на її користь земельні ділянки.

Додатковим аргументом на користь цієї позиції є відсутнє у ОСОБА_1 зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки.

На підставі цих же аргументів відповідач у своєму зустрічному позові до ОСОБА_1 просив визнати його добросовісним набувачем спірних земельних ділянок та визнати за ним право власності на ці об`єкти нерухомості.

Рішенням Обухівського районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Брага Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031714 від 03 травня 2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0183, площею 0,205 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231.

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Брага Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031389 від 03 травня 2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0182, площею 0,2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231.

Скасовано рішення державного реєстратора Заставенко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 20009386 від 16 березня 2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0173, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_1 , видане 16 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0173, площею 0,25 га, видавник державний реєстратор Заставенко А.В.

Скасовано рішення державного реєстратора - Козлова Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 19774804 від 04 березня 2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0175, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 , видане 04 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0175, площею 0,25 га, видавник Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Козлов Ю.В.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на земельні ділянки відмовлено.

13 січня 2023 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

В даній заяві представник просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору та правничою допомогою адвоката у сумі 74416 грн., з відповідача ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору та правничою допомогою адвоката у сумі 37208 грн., з відповідачки ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору та правничою допомогою адвоката у сумі 37208 грн.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року, заяву представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору та правничою допомогою адвоката у розмірі 10773 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення в цій частині таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням всіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що ефективним способом захисту її порушеного права власності повинен бути такий спосіб, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект для відновлення її порушених прав та інтересів настільки, наскільки це можливо.

Зазначає при цьому, що жоден із відповідачів не може вважатися добросовісними набувачами.

ОСОБА_2 додані до зустрічного договору копії договорів купівлі-продажу ОСОБА_6 двох земельних ділянок ОСОБА_2 через його представника ОСОБА_9 від 03 травня 2017 року, які були посвідчені ПН КМНО Брагою Ю.М.

При цьому, у договорах зазначено, що ОСОБА_9 діє на підставі довіреності від 14 листопада 2016 року, посвідченої тією ж самою приватним нотаріусом Брагою Ю.М.

Проте станом на видачу такої довіреності ОСОБА_2 , ще не були отримані кадастрові номери на ці дві земельні ділянки, не була виготовлена технічна документація ОСОБА_10 , а напевне і не була ще залучена ОСОБА_6 як підставний власник.

Зокрема, зазначає, що кадастрові номери було отримано і ділянки зареєстровано на підставного власника ОСОБА_6 на підставі завідомо підробленого Державного акту серії І-KB №068010 від 17 червня 1999 року лише 21 березня 2017 року.

Проте, ОСОБА_2 , за 4 місяці до формування (виникнення) цих двох ділянок як об`єкту власності (оформлення їх на підставну наркозалежну особу на підставі підроблених документів та внесення інформації до Держкадастру) вже уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на умовах та за ціною на їх розсуд, купити для нього земельні ділянки, розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці.

При цьому, строк дії довіреності був досить обмежений.

Довіреність була видана строком на один рік та була дійсна до 14 листопада 2017 року.

Тобто, довіреність видавалась ОСОБА_2 із обмеженим терміном для придбання не будь-якої ділянки, а напевне вже конкретної ділянки, і представники повинні були встигнути все виконати не пізніше ніж за один рік.

Отже. ОСОБА_2 , ще до оформлення двох ділянок на підставну особу ОСОБА_6 вже мав намір придбати в неї цю ділянку в с. Підгірці, для чого і надав довіреність представникам.

Крім того, представниками ОСОБА_2 не додано до зустрічного позову жодних доказів сплати за земельні ділянки будь-яких коштів ОСОБА_6 , хоча за вимогами законодавства такі кошти повинні були сплачуватися виключно у безготівковій формі, тому у разі їх існування (доказів), але втрати їх оригіналів (не зберіглись тощо), їх було б легко відновити, звернувшись до уповноваженого банку для підтвердження факту оплати.

Проте жодних доказів оплати за земельні ділянки представниками ОСОБА_2 не було надано.

Так, в п. 14 договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0182 площею 0,20 га зазначено, що за земельну ділянку сплачено 132583 грн до оформлення і підписання цього договору у безготівковій формі.

Проте позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу сплати ним коштів ОСОБА_6 .

В п. 14 договору купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0183 площею 0,2050 га зазначено, що за земельну ділянку сплачено 56975 грн. до оформлення і підписання цього договору у безготівковій формі.

Проте позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу сплати ним коштів ОСОБА_6 за земельну ділянку.

У п. 21 Договору купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0182 зазначено, що витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору сплачуються покупцем (в особі представника).

Проте жодних доказів сплати, зокрема податку до бюджету у розмірі 5% від суми договору та 1,5% військового збору позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

У п.21 Договору купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0183 також зазначено, що витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору сплачуються покупцем (в особі представника).

Також зазначено, що податок до бюджету у розмірі 5%, що становить 2848,75 грн. та 1,5% військового збору, що становить 854,63 грн сплачений продавцем до підписання цього договору.

Проте жодних доказів будь яких сплат позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

Також зазначила, що ОСОБА_6 була підібрана організаторами заволодіння землею як тимчасовий (проміжковий) власник за підробленими документами, тому що була малозабезпеченою та наркозалежною особою та пониженим рівнем соціальної відповідальності, одруженою на наркозалежному рецидивісті ОСОБА_12 .

Крім того, згідно до відмітки у паспорті ОСОБА_6 , копія якого була вилучена слідчими у приватного нотаріуса Браги Ю.М., яка засвідчувала договори відчуження земельних ділянок на ОСОБА_2 , з 25 березня 2004 року та на момент відчуження ОСОБА_6 одружена з ОСОБА_12

21 березня 2017 року, було отримано кадастрові номери та зареєстровано дві земельні ділянки на підставного власника дружину ОСОБА_12 - ОСОБА_6 на підставі завідомо підробленого Державного акту серії І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року, які 03 травня 2017 року вже були відчужені з ОСОБА_6 на ОСОБА_2 , якого представляла за довіреністю від 14 листопада 2016 року інша особа ОСОБА_9 .

Як зазначено у цій довіреності, ОСОБА_2 вже 14 листопада 2016 року уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на умовах та за ціною на розсуд представників купити для нього земельні ділянки, розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці.

Довіреність була видана строком на один рік та була дійсна до 14 листопада 2017 року.

Тобто, щонайменше за 4 місяці до оформлення земельної ділянки на підставну особу на підставі підроблених документів, ОСОБА_2 вже мав намір придбати в неї цю ділянку в с. Підгірці для чого і надав довіреність представнику.

Отже, довіреність від 14 листопада 2016 року представникам ОСОБА_9 та ОСОБА_11 для придбання земельних ділянок була видана ОСОБА_2 задовго до того, як буда відшукана підставна особа (тимчасовий власник) ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі підробленого акту була виготовлена технічна документація на цю підставну особу й отримані кадастрові номери, тобто ще до заволодіння цією часткою земельної ділянки.

Зазначає також, що особи, які заволоділи її та її матері земельними ділянками, зокрема ОСОБА_5 є досвідченим фахівцем у питанні земельних відносин, має сертифікат інженера-землевпорядника №012015 від 29 листопада 2013 року та мав і досвід з надання послуг по інвентаризації та виготовленню землевпорядної документації інвентаризації будівельних і поштових адрес земельних ділянок, зокрема саме в межах населених пунктів Підгірцевської сільської ради.

Тому під час заволодіння їхніми з мамою земельними ділянками, вони були поділені і сформовані частками площею 0,2-0,25 га під підставних осіб таким чином, щоб максимально утруднити відновлення їхніх прав та обрання ефективного способу захисту.

Висновком судового експерта Свістунова І.С. за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 10 січня 2022 року №1282/01-2022 було встановлено накладання земельних ділянок з кадастровими номерами: :13:009:0173, :13:009:0175, :13:009:0182, :13:009:0183 із земельною ділянкою ОСОБА_1 , яка їй належить на підставі Державного акту від 09 квітня 1998 року (бланк серії ІІІ-КВ №097881 та зареєстрований за №1604) при цьому на земельну ділянку:

1) площею 0,5923 га в площині накладається земельна ділянка з кадастровим номером:

- :13:009:0175, площа накладання становить 1479,8 кв.м.;

- :13:009:0182, площа накладання становить 2000,0 кв.м.;

- :13:009:0183, площа накладання становить 2050,0 кв.м.;

2) площею 0,2500 га, в площині накладається земельна ділянка:

- :13:009:0173, площа накладання становить 1372,0 кв.м.;

-:13:009:0175, площа накладання становить 1020,2 кв.м.

Скасовуючи реєстрацію права власності відповідачів, суд першої інстанції міг застосувати віндикацію та витребувати із незаконного володіння відповідачів земельні ділянки саме в частині та площі накладання на її земельну ділянку.

На думку апелянта, ефективним способом захисту її прав може бути витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належні їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №097881, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1604 від 09 квітня 1998 року, а саме в частині накладень цієї земельної ділянки із іншими земельними ділянками, що перебувають у їх володінні, а саме:

- ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0182, площею 2000 кв.м.;

- ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0183 площею 2050,0 кв.м.;

- ОСОБА_4 частину вказаної вище земельної ділянки :13:009:0175 площею 2500 кв.м.;

- ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0173 площею 1372,0 кв.м.

Стосовно відмови суду першої інстанції скасувати рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області на 59 сесії 6 скликання, 19 грудня 2014 року в частині затвердження проектів землеустрою та передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначила, що суд першої інстанції встановив фактичні обставини та дійшов обґрунтованого висновку (переконання), що рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передані у власність вказаним особам, є такими, що ухваленні в порушення закону, тобто за наявності діючого права власності іншої особи ОСОБА_1 .

Проте, суд першої інстанції вирішив, що окреме визнання недійсними рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року в якості способу захисту не є ефективним та тому відмовив у задоволенні позову в цій частині.

При цьому, зазначає, що у всіх п`яти рішеннях Підгірцівської сільської ради про передачу земельних ділянок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 зазначено, що їм передаються у власність земельні ділянки в селі Романків, а не в селі Підгірці.

Даний факт свідчить про те, що ці земельні ділянки, зазначеним громадянам в селі Підгірці у власність, взагалі не передавались та депутати сільської ради за них не голосували.

При цьому, представником Козинської селищної ради не надано жодних доказів того, що дані рішення Підгірцевською сільською радою дійсно приймались і за них, дійсно голосували депутати сільради.

Представником Козинської селищної ради Золотарьовим О.М. надані суду лише копії 5 рішень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року за підписом лише сільського голови ОСОБА_16 .

При цьому, вироком Обухівського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року голова Підгірцевської сільської ради Колпачов О.Ю., який одноособово ставив підпис та відбиток печатки на оскаржені рішення сільської ради про передачу земельної ділянки позивачки номінальним власникам підставним особам, визнаний винуватим у вчиненні численних епізодів інших злочинів, передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Як було встановлено прокурорами Обухівської окружної прокуратура та доведено у суді першої інстанції «поза розумним сумнівом», що знайшло своє відображення у обвинувальному вироку, ОСОБА_16 перебуваючи у адміністративній будівлі Підгірцівської сільської ради, будучи Підгірцівським сільським головою в період часу з 06 листопада 2013 року по 09 квітня 2015 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна третіх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зловживаючи своїм службовим становищем, неодноразово вчиняв службові підроблення, а саме вносив до офіційних документів інформацію про начебто виготовлення ТОВ «Геоземінвест» землевпорядної технічної документації без укладення договорів.

Підписання рішень про, начебто надання дозволів на виготовлення технічної документації на підставних осіб за заявою ОСОБА_5 та передачу земельних ділянок у власність підставних осіб підписувались ОСОБА_16 та проставлявся відбиток печатки саме в той проміжок часу, коли ним системно вчинялись інші службові підроблення щодо землевпорядної документації та привласнювались кошти у тому ж самому місті в адміністративній будівлі Підгірцівської сільської ради.

При цьому, ні вона, ні ТОВ «Агат», як землекористувач не надавало письмової згоди землекористувача в порядку, встановленому законодавством ОСОБА_5 та/або ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , як це було обов`язково передбачено вимогами ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року, в редакції, що була чинна на час виготовлення документації ОСОБА_5 .

Також, було відсутнє і жодне судове рішення про вилучення зазначених земель із користування ТОВ «Агат».

Проте, не маючи ні згоди позивачки, ні ТОВ «Агат» та/або судового рішення про вилучення земель у неї чи у ТОВ «Агат», ОСОБА_5 особисто подав до Підгірцевської сільради заяви та особисто виготовив у листопаді-грудні 2014 року технічну документацію на всі 5 ділянок, які належали частково їй та її матері.

Крім того, ОСОБА_5 сам особисто і відчужив в подальшому дві земельні ділянки із 5 ним сформованих за довіреностями від підставних осіб власнику сусіднього мастку.

На всіх картографічних матеріалах витягах з індексних кадастрових карт, які використовував ФОП « ОСОБА_5 » при розробці проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок підставним власникам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , всі заплановані ним до відведення земельні ділянки розташовані у складі земель, які позначені як землі фірми «Агат» площею 5,0 га.

Отже, ОСОБА_5 , будучи інженером-землевпорядником не міг не знати, що всі заплановані ним до відведення підставним власникам земельні ділянки не є вільними землями та мають власників чи користувачів.

Вважає, що визнання недійсними та скасування незаконних рішень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частки належної позивачці землі також є окремим належним та ефективним способом захисту.

Просила скасувати частково рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року у справі №372/2456/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити у відповідній частині нове рішення, а саме:

визнати незаконними та скасувати рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області на 59 сесії 6 скликання, 19 грудня 2014 року в частині затвердження проектів землеустрою та передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам: ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га. з кадастровим номером: :13:009:0173; ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером: :13:009:0175;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належні ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №097881, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1604 від 09 квітня 1998 року, а саме в частині накладень цієї земельної ділянки із іншими земельними ділянками, та перебувають їх володінні, а саме:

- ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0182, площею 2000 кв.м.;

- ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0183 площею 2050,0 кв.м;

- ОСОБА_4 частину вказаної вище земельної ділянки з :13:009:0175 площею 2500 кв.м.;

- ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0173 площею 1372,0 кв.м.

В іншій частині просила залишити рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року без змін.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від учасників справи не надходив.

В свою чергу, апеляційну скаргу на рішення Обухівського районного суду від 27 грудня 2022 року та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року подав і ОСОБА_2 , оскільки вважає зазначені рішення незаконними та необґрунтованими, ухваленими з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 23 жовтня 1997 року, не містить підписів сільського голови та секретаря, а тому є неналежними доказами.

Даними рішеннями земельні ділянки виділялись ОСОБА_1 , нібито, в довічне користування, однак, згідно ст.7 ЗК України (в редакції з 22 червня 1993 року по 06 квітня 1999 року), користування землею могло бути лише постійним або тимчасовим.

Поняття довічного користування земельною ділянкою не існувало та не існує в законодавстві України.

В протоколі №1 від 25 лютого 1998 року виконавчого комітету Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області відсутнє ім`я ОСОБА_1 .

Зазначає також, що судом було встановлено, що ОСОБА_1 , нібито сплачує податок на земельну ділянку в Підгірцівській сільській раді Обухівського району Київської області.

Однак, відповідно до одного Розрахунку плати за землю фізичних осіб, наданих ОСОБА_1 , дата початку 09 квітня 1998 року, дата закінчення 31 грудня 9999 року, а відповідно до другого Розрахунку плати за землю фізичних осіб, дата початку 01 січня 2001 року, а дата закінчення 31 грудня 9999 року.

Крім того, дані Розрахунки не містять ані підписів, ані початок, що могло б свідчити про їх справжність.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 14 січня 2022 року №1282/01-2022 зі всіма спірними земельними ділянками має місце накладення із земельною ділянкою, межі якої визначено технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 .

Однак, дане твердження не відповідає самим матеріалам висновку експерта, а саме на сторінці 15 даного Висновку зазначено, що дослідити та встановити наявність або відсутність накладання земельних ділянок з кадастровими номерами: :13:009:0173, :13:009:0175, :13:009:0182, :13:009:0183 на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 09 квітня 1998 року із межами та конфігурацією визначеною в державному акті не вбачається за можливе у зв`язку з відсутністю наданих на дослідження матеріалах технічної документації із землеустрою (первинної) на підставі якої сформовано земельну ділянку та видано державний акт.

Апелянт також зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :13:009:0173, :13:009:0175, :13:009:0182, :13:009:0183 накладаються на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 09 квітня 1998 року (бланк серії ІІІ-КВ №097881 та зареєстрований №1604).

І, відповідно, один лише Державний акт серії ІІІ-КВ №097881 не ідентифікує земельну ділянку, оскільки відповідно до законодавства України, земельна ділянка ідентифікується за кадастровим номером об`єкта, який передбачає систему кадастрової реєстрації, ідентифікацію об`єктів Державного земельного кадастру, яка є єдиною на всій території України, вона проводиться на основі ЗУ «Про Державний земельний кадастр» від 03 липня 2011 року та Порядку ведення затвердженого постановою КМУ. Єдиним унікальним ідентифікатором земельної ділянки є її кадастровий номер (цифровий).

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу сплати земельного податку за спірні земельні ділянки.

Крім того, рішення виконкому Підгірцівської сільської ради від 23 жовтня 1997 року про надання ОСОБА_1 у довічне користування 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку та рішення про надання ОСОБА_1 у довічне користування 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства із земель ТОВ «Агат» не містять підписів голови та секретаря сільської ради, а також станом на 1997 рік не існувало поняття «довічне користування земельною ділянкою». Оригінали даних рішень відсутні в Підгірцівській сільській раді, оскільки вони не приймалися.

Звертає увагу також на те, що помилковими є твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права лише 27 червня 2018 року, а тому заява представника ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 звернулась із позовом в червні 2021 року, тобто в межах трирічного строку.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказала, що в травні 2017 року їй зателефонував знайомий та повідомив, що нібито її земельна ділянка була продана третім особам.

Тобто, ОСОБА_1 довідалась про порушення свого права в травні 2017 року, і відповідно з травня 2017 року потрібно обчислювати строк позовної давності.

Судом першої інстанції без документального підтвердження встановлено факт накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельні ділянки ОСОБА_2 та повністю проігноровано аргументи викладені в зустрічній позовній заяві.

Суд першої інстанції констатував факт того, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельних ділянок з кадастровими номерами :13:009:0182, :13:009:0183, і проігнорував практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини в подібних правовідносинах.

03 травня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер :13:009:0182, розташованої на території Підгірцівської сільської ради, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, який було посвідчено ПН КМНО Брагою Ю.М. та зареєстровано в реєстрі за №403.

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер :13:009:0182, розташовану на території Підгірцівської сільської ради за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, і сплатив за неї суму коштів у розмірі 132583 грн до оформлення та підписання Договору, як це передбачено п. 14 Договору купівлі-продажу.

03 травня 2017 року ПН КМНО Брагою Ю.М. було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень №35031389 та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер :13:009:0182, розташовану на території Підгірцівської сільської ради за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці.

Таким чином, на момент підписання договору купівлі-продажу, зазначена вище земельна ділянка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю І-КВ №068010, виданого 17 червня 1999 року Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області на підставі рішення виконкому Підгірцівської сільської ради народних депутатів від 19 березня 1999 року Протокол №3 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №292.

03 травня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2050 га, кадастровий номер :13:009:0183, розташованої на території Підгірцівської сільської ради за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, який було посвідчено ПН КМНО Брагою Ю.М. та зареєстровано в реєстрі за №406.

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,2050 га, кадастровий номер :13:009:0183, розташовану на території Підгірцівської сільської ради за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці, і сплатив за неї суму коштів у розмірі 56975 грн до оформлення та підписання Договору, як це передбачено п. 14 Договору купівлі-продажу.

03 травня 2017 року ПН КМНО Брагою Ю.М. було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень №35031714 та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,2050 га кадастровий номер :13:009:0183, розташовану на території Підгірцівської сільської ради за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці.

Таким чином, на момент підписання договору купівлі-продажу, зазначена вище земельна ділянка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю І-КВ №068010, виданого 17 червня 1999 року Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області на підставі рішення виконкому Підгірцівської сільської ради народних депутатів від 19 березня 1999 року Протокол №3 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №292.

На момент укладання договорів купівлі-продажу, нотаріусом було перевірено належність ОСОБА_6 земельних ділянок на праві власності, внесення цих даних у Державний земельний кадастр та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що підтвердило наявність у останньої права власності на нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_2 не мав жодних сумнівів з приводу того, що ОСОБА_6 є власником вищевказаних земельних ділянок, що і було підставою для укладення договорів купівлі-продажу цих земельних ділянок.

Вважає, що задоволення позовних вимог за первісним позовом про витребування спірних земельних ділянок у добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на добросовісного набувача буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тому в задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому, за відсутністю в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Відтак, враховуючи все вище викладене, вважає, що задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності є єдиним належним способом захисту.

Оскільки рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року підлягає скасуванню, вважає, що підлягає скасуванню і додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року про стягнення судових витрат.

Просив, скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Просив також скасувати додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що рішення Підгірцівської сільської ради про передачу земельних ділянок у довічне користування позивачки не є доказом її права власності на землю, а оцінювалось судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами.

Безумовним доказом права власності позивачки на земельну ділянку площею 0,849 га за адресою: АДРЕСА_1 є Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №097881, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1604 від 09 квітня 1998 року.

Даний державний акт надрукований на офіційному бланку, форма якого була затверджена Постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року та є документом суворої звітності.

Державний акт містить всі передбачені законодавством атрибути, зокрема посаду, прізвище, справжні підписи голови Підгірцівської сільської ради та інженера-землевпорядника, а також відбиток печатки Підгірцівської сільської ради Обухівського району.

Також, Державний акт зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів за №1604 від 09 квітня 1998 року про що зазначено в самому акті.

Перед складанням і видачою державного акту було перенесено в натуру (на місцевість) межі земельної ділянки.

Даний державний акт був виданий позивачці саме відповідачем - Підгірцівською сільською радою. Правонаступником Підгірцівської сільської ради - Козинською селищною радою та всіма іншими учасниками справи у поданих ними заявах по суті не ставилась під сумнів ні справжність самого бланку Державного акту, а ні справжність підписів посадових осіб і відбитків печатки Підгірцівської сільської ради, ні факт реєстрації акту у відповідній Книзі, а отже ці обставини доказування не підлягають і Державний акт є справжнім.

Відповідачами та третіми особами не надано до суду першої інстанції жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які би прямо чи непрямо свідчили про підробку, скасування чи визнання недійсним Державного акту серії ІІІ-КВ №097881.

Зазначає також, що вона та її мати ОСОБА_17 постійно сплачували земельний податок, який їм нараховувався і надсилався фіскальними органами за інформацією Підгірцівської сільської ради.

Також, позивачка звернулась до ГУ ДПС у Київській області з приводу підстав нарахування земельного податку та їй було надано відповідь вих. №327/Б/10-36-24-10 від 27 січня 2022 року, що відповідно до даних ІТС «Податковий блок» з 09 квітня 1998 року за ОСОБА_1 як власником обліковуються земельні ділянки у с. Підгірці, Обухівського району для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,599 га.

Дата закінчення нарахування 31 грудня 9999, яка зазначена у роздруківці сформована автоматично із бази податкових даних податкової служби ІТС «Податковий блок».

Отже, ця роздруківка із бази податкових даних сформована працівниками ГУ ДПС у Київській області автоматично з ІТС «Податковий блок» і дійсно підписом та відбитком печатки не засвідчується, що жодним чином не свідчить про її недостовірність чи недопустимість.

Відповідач за первісним позовом, ОСОБА_2 взагалі не може вважатися добросовісним набувачем.

Зокрема, представниками ОСОБА_2 додані до зустрічного позову копії договорів купівлі-продажу ОСОБА_6 двох земельних ділянок ОСОБА_2 через його представника ОСОБА_9 від 03 травня 2017 року, які були посвідчені ПН КМНО Брагою О.М.

При цьому, у договорах зазначено, що ОСОБА_9 діє на підставі довіреності від 14 листопада 2016 року, посвідченої тією ж самою ПН КМНО Брагою Ю.М.

Проте, станом на дату видачу такої довіреності ОСОБА_2 , ще не були отримані кадастрові номери на ці дві земельні ділянки, не була виготовлена технічна документація ОСОБА_10 , а напевне і не була ще залучена ОСОБА_6 як підставний власник.

Зокрема, кадастрові номери було отримано і ділянки зареєстровано на підставного власника ОСОБА_6 на підставі завідомо підробленого Державного акту серії І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року, лише 21 березня 2017 року.

Отже, ОСОБА_2 за 4 місяці до формування (виникнення) цих двох ділянок як об`єкту власності, вже уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на умовах та за ціною на їх розсуд, купити для нього земельні ділянки, розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці.

При цьому, строк дії довіреності був досить обмежений.

Довіреність була видана строком на один рік та була дійсна до 14 листопада 2017 року.

Тобто, довіреність видавалась ОСОБА_2 із обмеженим терміном для придбання не будь-якої ділянки, а напевно вже конкретної ділянки, і представники повинні були встигнути все виконати не пізніше ніж за один рік.

Отже, ОСОБА_2 , ще до оформлення двох ділянок на підставну особу ОСОБА_6 вже мав намір придбати саме цю ділянку в с. Підгірці, для чого і надав довіреність представникам.

Вважає, що ознаки підробки Державного акту серії І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року не могли не бути непоміченими представниками ОСОБА_2 та нотаріусом, яка посвідчувала договір купівлі-продажу.

Зокрема, один відбиток печатки Підгірцівської сільської ради виготовлений за допомогою кліше поганої якості, а другий відбиток просто надрукований на струменевому пристрої.

При цьому, обидва відбитки печаток відрізняються один від одного.

Крім того, підроблений Державний акт серії І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року містить і інші явні ознаки його підробки.

Зокрема, на підставі одного Державного акту, начебто посвідчено право власності відразу на дві суміжні земельні ділянки з однаковим цільовим призначенням, але на підставі різних рішень сільської ради, та чинним на той час законодавством не передбачалось.

План другої ділянки просто домальований до плану першої ділянки із зазначенням кульковою ручкою «ділянка № НОМЕР_3 ».

Отже, ОСОБА_2 та його представники не могли не розуміти, що придбають земельні ділянки у підставних осіб на підставі підроблених документів.

У будь-якому випадку, проявивши обачність, ОСОБА_2 та його представники не могли не зрозуміти, що ОСОБА_6 не є власником спірних земельних ділянок.

Крім того, представниками ОСОБА_2 не надано жодних доказів сплати за земельні ділянки будь-яких коштів підставній особі ОСОБА_6 , хоча згідно вимог законодавства, такі кошти повинні були сплачуватися виключно у безготівковій формі.

В п.14 Договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0182 площею 0,20 га зазначено, що за земельну ділянку сплачено 132583 грн до оформлення і підписання цього договору у безготівковій формі.

Проте, позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу сплати ним коштів ОСОБА_6 .

В п.14 Договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0183 площею 0,2050 га зазначено, що за земельну ділянку сплачено 56975 грн до оформлення і підписання цього договору у безготівковій формі.

Проте, позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу сплати ним коштів ОСОБА_6 за земельну ділянку.

У п.21 Договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0182 зазначено, що витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору сплачуються покупцем (в особі представника).

Проте, жодних доказів сплати, зокрема податку до бюджету у розмірі 5% від суми договору та 1,5% військового збору позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

У п.21 Договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :13:009:0183 зазначено, що витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору сплачуються покупцем (в особі представника).

Також зазначено, що податок до бюджету у розмірі 5%, що становить 2848,75 грн. та 1,5% військового збору, що становить 854,63 грн сплачений продавцем до підписання цього договору.

Проте, жодних доказів будь-яких сплат позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

Крім цього, у своєму відзиві, ОСОБА_1 зазначила, що представником відповідача ОСОБА_3 було подано заяву про застосування терміну позовної давності, де зазначено, що твердження позивача про те, що вона дізналась про порушення свого права лише 06 липня 2021 року, є неспроможними, не підтверджені жодним доказом та спростовується доводами, які викладені у самій позовній заяві.

Представник ОСОБА_3 не зазначає де, в якому процесуальному документі позивачка, начебто таке стверджувала.

Заява представника відповідача про начебто зазначення позивачкою дати 06 липня 2021 року не відповідає дійсності.

На думку ОСОБА_1 , представник ОСОБА_3 , який представляє його і в іншій справі, за позовом ОСОБА_18 , переплутав справи, бо 06 липня 2021 року про порушення своїх прав дізналась позивач з іншої справи ОСОБА_17 .

Насправді, ОСОБА_1 у своїх заявах ніде такого не стверджувала, а у позові зазначила, що отримала теоретичну можливість дізнатися деяку інформацію про осіб, які порушили її права, лише 27 червня 2018 року, бо саме цією датою датована відповідь слідчої СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області Ногачеєвої О.А. №Б-736 від 27 червня 2018 року про дозвіл ознайомитись з матеріалами кримінального провадження №0000881, яка додавалась до позову та досліджувалась судом.

Отже, твердження у заяві представника ОСОБА_3 про дату 06 липня 2021 року не відповідає дійсності.

Проте і після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000881, ОСОБА_1 продовжувала сподіватися на його належне розслідування, зокрема оголошення підозри ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншим особам, причетним до вчинення злочину із заволодіння її земельними ділянками.

06 липня 2021 року, після закриття у підготовчому засіданні Обухівського районного суду Київської області кримінальної справи №372/3464/17 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.358 КК України (провадження №0000428 від 06 березня 2017 року) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_1 , яка була присутня у цьому підготовчому судовому засіданні як вільний слухач, зрозуміла, що і кримінальне провадження №0000881 не буде розслідувано та доведено до постановлення вироку, а тому вирішила, що треба негайно звертатися до суду самій в порядку цивільного судочинства.

Також, позивачка продовжувала вважати, що Підгірцевська сільська рада ніяких незаконних рішень не приймала і її прав не порушувала.

Проте, Козинська сільська рада у своїх відповідях на адвокатські запити від 21 січня 2021 року та від 26 травня 2021 року повідомила, що начебто Підгірцівською сільською радою в один день на підставі заяв ОСОБА_5 приймались рішення про розробку документів і в подальшому передачу належних позивачці та її мамі земельних ділянок громадянам ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Саме з цього моменту, 21 січня 2021 року та від 26 травня 2021 року позивачка дізналась, що її права порушила також і Підгірцівська сільська рада, бо до цього була переконана, що вся документація, на підставі якої ділянки оформлялись на підставних осіб, підроблена так само як і підроблений акт на ім`я ОСОБА_6 , і не могла навіть припустити, що це не так.

Отже, навіть якщо відраховувати строк позовної давності не з дати реального ознайомлення 11 липня 2018 року, а з 27 червня 2018 року - дати якої датовано відповідь слідчої Ногачеєвої О.А. від 27 червня 2018 року, три роки спливають 27 червня 2021 року.

Вважає, що позов було надіслано в межах строку позовної давності та зареєстровано в Обухівському районному суді Київської області 01 липня 2022 року.

Твердження представника ОСОБА_3 та представника апелянта про те, що позивачка, начебто мала можливість сама дізнатися у 2017 році всю інформацію про осіб, які порушили її права, зареєструвавши її земельну ділянку на підставних осіб, тому що в Україні з 1 січня 2013 року запроваджено роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень також не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 не будучи фахівцем у галузі права, відразу як дізналась про злочин звернулась у травні 2017 року до поліції, проте, спочатку заяву приймати відмовились, повідомивши усно, що відсутні докази що земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_17 дійсно заволоділи, що дзвінок по телефону не може вважатися доказами і відсутні докази, що заволоділи саме їхніми ділянками.

Вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про застосування терміну позовної давності.

Факт практично повного накладення земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку позивачки за первинним позовом підтверджується, зокрема і висновком судового експерта Свістунова І.С. за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 10 січня 2022 року №1282/01-2022, яким було встановлено накладання земельних ділянок з кадастровими номерами :13:009:0173, :13:009:0175, :13:009:0182, :13:009:0183 із земельною ділянкою ОСОБА_1 , яка їй належить на підставі Державного акту від 09 квітня 1998 року (Бланк серії ІІІ-КВ №097881 та зареєстрований за №1604) при цьому на земельну ділянку:

1) площею 0,5923 га в площині накладається земельна ділянка з кадастровим номером:

- :13:009:0175, площа накладання становить 1479,8 кв.м.;

- :13:009:0182, площа накладання становить 2000 кв.м.;

- :13:009:0183, площа накладання становить 2050 кв.м.

2) площею 0,2500 га, в площині накладається земельна ділянка з кадастровим номером:

- :13:009:0173, площа накладання становить 1372 кв.м.;

- :13:009:0175, площа накладання становить 1020,2 кв.м.

Просила відмовити у задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішень Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 23 жовтня 1997 року ОСОБА_1 за результатами розгляду її заяв виділені у довічне користування із земель ТОВ «Агат» земельні ділянки та наданий дозвіл для будівництва індивідуального житлового будинку згідно ЗК України по АДРЕСА_1 .

В свою чергу, ТОВ «Агат» набуло земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво за рахунок земель в межах села Підгірці площею 5 га на підставі рішення виконавчого комітету ІІ сесії Підгірцівської сільської Ради ХХІІ скликання від 25 листопада 1994 року із отриманням дозволу на виготовлення проекту землеустрою на право користування землею.

Як вбачається із листування ТОВ «Агат» та Підгірцівською сільською Радою в 1995 році, остання неодноразово зверталася до ТОВ «Агат» із проханням оплатити рахунки в розрахунок за виділену їм землю.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею у ТОВ «Агат» у постійному користуванні перебуває земельна ділянка площею 5 га на підставі рішення виконавчого комітету ІІ сесії Підгірцівської сільської Ради ХХІІ скликання від 25 листопада 1994 року.

Як вбачається із довідки ТОВ «Агат», від 23 жовтня 1997 року ОСОБА_1 працює на посаді касира з 02 травня 1996 року.

На підставі рішень Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 23 жовтня 1997 року, ОСОБА_1 за результатами розгляду її заяв виділені у довічне користування із земель ТОВ «Агат» земельні ділянки та наданий дозвіл для будівництва індивідуального житлового будинку згідно ЗК України по АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу №1 від 25 лютого 1998 року виконавчого комітету Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району київської області на порядку денному ставилося питання про розгляд заяв громадян.

Відповідно до резолютивної частини рішення, затверджено матеріали інвентаризації присадибних земельних ділянок громадян, які виявили бажання приватизувати земельні ділянки (список громадян додається); надати даним громадянам у приватну власність безкоштовно земельні ділянки розміром згідно запасу в погосподарській та земельно-кадастрових книгах сільської Ради.

Відповідно до Державно Акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ №097881 ОСОБА_1 на підставі рішення Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 25 лютого 1998 року №1 отримала у приватну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку та ведення підсобного господарства, площею 0,849га.

Акт підписаний 09 квітня 1998 року головою Підгірцівської сільської ради ОСОБА_21 та зареєстрований в Книзі записів Державних актів за №1604.

Зазначені в Акті особи, які відображені як такі, із якими межує земельна ділянка ОСОБА_1 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 є власниками земельних ділянок на підставі Державних актів.

Відповідно до Державник актів на право приватної власності на землю серії та номери ІІІ-КВ №097879 та ІІІ-КВ №097882 від 09 квітня 1998 року громадянам ОСОБА_20 та ОСОБА_19 відповідно належать земельні ділянки, суміжною власницею яких є позивачка ОСОБА_1 .

Підстава набуття права власності рішення Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 25 лютого 1998 року №1.

Копія вищевказаного Державного Акту за №1604 від 09 квітня 1998 року зберігалася в ГУ Держгеокадастру у Київській області і надана на запит адвоката позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді адвокату позивачки ОСОБА_1 , наданої на запит ГУ Держгеокадастру у Київській області, від 04 листопада 2021 року, технічна документація із землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не обліковується.

Як вбачається із копії наданих квитанцій ОСОБА_1 сплачується податок на земельну ділянку в Підгірцівській сільській раді Обухівського району Київської області.

19 травня 2009 року ПП «Фокус-2002» складено Акт про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (користувачу) земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області у відповідності до Державного акту №1604 від 09 квітня 1998 року.

Позивачка ОСОБА_1 , яка допитувалася за її згодою в якості свідка в судовому засіданні, зазначила, що до ініціювання вказаних дій її змусили дії обслуговуючої компанії котеджного містечка «Золоті ворота», що полягали у спробах захоплення земельної ділянки, розміщення паркану та ін.

19 травня 2017 року ОМРВВ КОФ ДП «Центр ДЗК» за зверненням ОСОБА_1 повторно складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання цієї ж земельної ділянки у відповідності до Державного акту №1604 від 09 квітня 1998 року.

Абрис земельної ділянки на Акті співпадає з Абрисом до Акту від 19 травня 2009 року.

В зведеному плані суміжних земельних ділянок відображено, що в земельній ділянці, за абрисом схожої на земельну ділянку ОСОБА_1 , вже відображаються земельні ділянки 0173, 0175, 0182, 0183.

Позивачка ОСОБА_1 , яка допитувалася за її згодою в якості свідка в судовому засіданні, зазначила, що до ініціювання повторного встановлення меж земельної ділянки в натурі її змусили інформація про наміри невідомих осіб відчужити земельні ділянки, які співпадають із місцем розташування її земельної ділянки.

Відповідно до заяви, адресованої начальнику поліції РВГУ МВС України в м. Обухів, 19 травня 2017 року ОСОБА_1 повідомила про заволодіння невідомими особами її земельною ділянкою шляхом підроблення документів.

Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи від 06 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2017 року за №0000881 підпис ОСОБА_21 в графі «Голова Підгірцівської с/р народних депутатів ОСОБА_21 » в Державному акті на право приватної власності на землю І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року виконано не ОСОБА_21 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_22 у графі «Інженер-землевпорядник ОСОБА_23 в цьому ж Державному акті вчинено не ОСОБА_22 , а іншою особою.

Окрім цього, у висновку експерта зазначено, що відбиток печаті Підгірцівської сільської ради здійснено кліше печатки, яке є зображенням, нанесеним із застосуванням знакодрукуючого пристрою із струменевим способом друку.

В матеріалах цивільної справи містяться чисельні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчих в рамках кримінального провадження за №0000881 від 21 травня 2017 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, право власності на земельну ділянку зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 , виданого 16 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0173, площею 0,25 га, видавник державний реєстратор Заставенко А.В.

Як вбачається із рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянину ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0173 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність ОСОБА_3 відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності право власності на земельну ділянку зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 на підставі свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 , видане 04 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0175, площею 0,25 га, видавник Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Козлов Ю.В.

Як вбачається із рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянину ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0175 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність ОСОБА_4 відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків.

На підставі вказаного рішення ФОП « ОСОБА_5 » розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності право власності на земельну ділянку :13:009:0183, площею 0,205 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 406 від 03 травня 2017 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брага Ю.М.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності право власності на земельну ділянку :13:009:0182, площею 0,2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231, зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 403 від 03 травня 2017 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брага Ю.М.

Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 406 від 03 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , відчужувачу, тобто ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку 0183 належало на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-КВ №068010, виданого 17 червня 1999 року.

Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 403 від 03 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , відчужувачу, тобто ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку 0182 належало на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-КВ №068010, виданого 17 червня 1999 року.

Відповідно до долученої до справи копії Державного Акту на право приватної власності серія І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року на землю ОСОБА_6 на праві власності належать дві земельні ділянки на підставі рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19 березня 1998 року №3.

Державний акт підписаний головою сільської ради ОСОБА_21 та інженером-землевпорядником ОСОБА_22 , містить зображення печатки.

Із відповіді Козинської селищної ради від 26 травня 2021 року на запит адвоката позивачки вбачається, що рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19 березня 1998 року №3 в Підгірцівському старостинському окрузі Козинської селищної ради Обухівського району не знайдено.

Із відповіді на запит адвоката позивачки, наданої ГУ Держгеокадастру у Київській області документація із землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_6 земельної ділянки, на підставі якої виданий державний акт на землю серія І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року відсутня, а також документація щодо присвоєння кадастрових номерів 0182, 0183 не обліковується, як і бланк Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №068010.

Відповідно до відповіді на запит суду, ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомила, що в архіві відділу відсутній примірник Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №068010 на ім`я ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 14 січня 2022 року №1282/01-2022 зі всіма спірними земельними ділянками має місце накладення із земельною ділянкою, межі якою визначено технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та скасовуючи рішення державного реєстратора - ПН КМНО Браги Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031714 від 03 травня 2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0183, площею 0,205 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231; скасовуючи рішення державного реєстратора - ПН КМНО Браги Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031389 від 03 травня 2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0182, площею 0,2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231; скасовуючи рішення державного реєстратора Заставенко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 20009386 від 16 березня 2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0173, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31; визнаючи недійсним свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_1 , видане 16 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0173, площею 0,25 га, видавник державний реєстратор Заставенко А.В.; скасовуючи рішення державного реєстратора - Козлова Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 19774804 від 04 березня 2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0175, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31; визнаючи недійсним свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 , видане 04 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0175, площею 0,25 га, видавник Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Козлов Ю.В. та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на земельні ділянки, суд першої інстанції виходив з наступного.

Зокрема, щодо права власності позивачки, яке заперечується відповідачами, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою в якості документа, що підтверджує її право власності з 1998 року на земельну ділянку площею 0,849 га за адресою: АДРЕСА_1 , наданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №097881, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1604 від 09 квітня 1998 року.

Даний державний акт серії ІІІ-КВ №097881 надрукований на офіційному бланку, форма якого була затверджена Постановою Верховної Ради України 2201-XII від 13 березня 1992 року «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» та є документом суворої звітності.

Бланки державних актів виготовлялися державними підприємствами за замовленням Кабінету Міністрів України, який організував їх виготовлення в необхідній кількості та забезпечення ними місцевих Рад народних депутатів.

Заповнення державного акту здійснювалось посадовими особами органів влади та місцевого самоврядування.

Також, держаний акт серії ІІІ-КВ №097881 містить всі, передбачені законодавством атрибути, зокрема посаду, прізвище підписи голови Підгірцівської сільської ради та інженера-землевпорядника, а також відбиток печатки Підгірцівської сільської ради Обухівського району.

Також, Державний акт зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів за №1604 від 09 квітня 1998 року про що зазначено в самому акті.

Перед складанням і видачею державного акту було перенесено в натуру (на місцевість) межі земельної ділянки.

Даний державний акт серії ІІІ-КВ №097881 був виданий позивачці саме відповідачем - Підгірцівською сільською радою.

Правонаступником Підгірцівської сільради - Козинською селищною радою та всіма іншими учасниками справи у поданих ними заявах по суті не ставиться під сумнів ні справжність самого бланку Державного акту серії ІІІ-КВ №097881, а ні справжність підписів посадових осіб і відбитків печатки Підгірцівської сільської ради./

Під час складання реєстрації в Книзі та видачі заповнювалось два тотожних примірника Державного акту серії ІІІ-КВ №097881, один з яких був після його реєстрації виданий ОСОБА_1 , а другий примірник спочатку зберігався в архіві Підгірцівської сільської ради, а потім для унеможливлення його знищення та для захисту Конституційних прав на землю позивачки на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 р. №1112 «Про додаткові заходи щодо безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» переданий з архіву сільради до архіву ГУ Держгеокадастру у Київській області, де він зберігається та обліковується.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, Державний акт серії ІІІ-КВ №097881 є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом права власності позивачки на спірну земельну ділянку.

Відповідачами та третіми особами не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які би прямо свідчили про підробку, скасування чи визнання недійсним Державного акту серії ІІІ-КВ №097881.

Як вбачається із наданих позивачкою доказів, остання з 1998 року постійно сплачувала земельний податок, який їй нараховувався і надсилався фіскальними органами за інформацією Підгірцівської сільської ради, в тому числі в певний період безпосередньо Підгірцівській сільській ради Обухівського району Київської області.

У відповідь на звернення позивачки до ГУ ДПС у Київській області з приводу підстав нарахування земельного податку було надано відповідь вих. № 327/Б/ 10-36-24-10 від 27 січня 2022 року, що відповідно до даних ІТС «Податковий блок» з 09 квітня 1998 року за ОСОБА_1 як власником обліковується земельні ділянки у с. Підгірці Обухівського району для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,599 га.

Кадастровий номер, належній ОСОБА_1 земельній ділянці, не присвоювався, так як земельне законодавство станом на 1998 році не передбачало таких вимог.

Запровадження загальної бази Державного земельного кадастру розпочато лише у 2002-му році.

Земельна ділянка позивачки за первинним позовом до її передачі у власність позивачці (приватизації) перебувала в її довічному користуванні та була їй передана як забудовнику та працівниці ТОВ «Агат» із складу земель ТОВ «Агат» у постійному користування якого перебувала перед цим.

Дані обставини, зокрема підтверджуються трьома рішеннями виконкому Підгірцівської сільської ради від 23 жовтня 1997 року про надання ОСОБА_1 у довічне користування 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку та рішення про надання ОСОБА_1 у довічне користування 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства із земель ТОВ «Агат».

Замовниками виготовлення технічної документації позивачки за первинним позовом повинні були виступати саме територіальні органи Держкомзему, а виконавцями таких робіт державні підприємства, що належать до сфери управління Держкомзему або Мінприроди та мають відповідну ліцензію.

Єдиною підставою необхідною та достатньою для того, щоб технічна документація була виготовлена державними підприємствами за бюджетні кошти і невідкладно затверджена органами місцевого самоврядування на позачергових сесіях була лише заява позивачки за первинним позовом про видачу їй державного акту.

Відповідачами не спростовано твердження позивачки, що якщо державний акт нею отриманий, а його другий примірник переданий та зберігається в архіві територіального органу Держкомзему, така заява нею до органу місцевого самоврядування та/або органів місцевої виконавчої влади безумовно подавалась.

Факт наявності другого примірника державного акту позивачки за первинним позовом в архіві структурного підрозділу Держгеокадастру безумовно доводить її право власності і те, що було прийнято відповідне рішення виконкомом та/або сільською радою, а інформація про її право власності повинна була бути включена до єдиної інформаційної бази правовстановлюючих документів у відповідності до постанов КМ України від 05 серпня 2009 року №844 та від 21 жовтня 2009 року №1112.

Факт наявності та обліку другого примірника Державного акту позивачки серії ІІІ-КВ №097881 в архіві ГУ Держгеокадастру у Київській області беззаперечно підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Київській області вих. №29-10-0.333-13322/2-21 від 24 листопада 2021 року, який надіслано із копією Державних актів ОСОБА_1 у відповідь на адвокатський запит про надання інформації та копії документів адвокату Свиридовському О.А. на його офіційну електронну адресу та сторонами у справі не заперечується.

До передачі земельної ділянки у власність позивачці (приватизації), ця земля перебувала в її довічному користуванні та була їй передана як забудовнику та працівниці ТОВ «Агат» із складу земель ТОВ «Агат», у постійному користування якого перебувала перед цим.

Дані обставини підтверджуються копією рішення Підгірцівської сільської ради від 25 листопада 1994 року «Про відведення земельної ділянки фірмі «Агат» для індивідуального житлового будівництва» та Державним актом на право постійного користування землею.

Крім того, факт прийняття рішення Підгірцівською сільською радою від 25 листопада 1994 року «Про відведення земельної ділянки фірмі «Агат» для індивідуального житлового будівництва», якою було надано фірмі «Агат» (правонаступник ТОВ «Агат») земельну ділянку площею 5 га під індивідуальне житлове будівництво не заперечується представниками правонаступника Підгірцівської сільської ради та Козинської селищної ради.

Отже ті обставин, що спірна земельна ділянка знаходиться саме у складі земель площею 5 га, які було раніше відведено та передано у постійне користування фірмі «Агат» представником Козинської селищної ради визнається та ніким із учасників справи не оспорюється та визнаються.

Факт визнання представником Козинської селищної ради та фактично визнання (не заперечення) всіма іншими учасниками справи тих обставин, що спірна земельна ділянка дійсно перебували раніше у постійному користуванні ТОВ «Агат», її статут не зазнавав змін, в зв`язку із чим земельна ділянка не могла бути передана у власність позивачки, повністю суперечить та спростовує їхні попередні позиції, які вони викладали у своїх заявах по суті, що спірні земельні ділянки, законно передані ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також отримані ОСОБА_6 із складу вільних земель запасу.

Так, після визнання представником Козинської селищної ради Обухівського району Київської області тих обставин того, що спірні ділянки дійсно перебували раніше у постійному користуванні ТОВ «Агат», відповідач не заперечував законність набуття відповідачами права власності на земельні ділянки, одночасно стверджуючи, що ці ділянки не могли бути надані позивачці із складу земель ТОВ «Агат», без їхнього попереднього вилучення у ТОВ «Агат».

Суд дійшов висновку, що твердження представників відповідачів про законність передачі земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є проявом суперечливої поведінки та порушення принципу добросовісності.

Заперечуючи ті обставини, що позивачці видавався Підгірцівської сільрадою Державний акт про право власності, та перед цим приймались рішення про передачу цієї ж земельної ділянки у довічне користування з земель ТОВ «Агат», представник Козинської селищної ради не заперечував справжність підписів всіх посадових осіб та справжність відбитків печатки в Державному акті та в рішенні Підгірцівської сільради та не заявлялись клопотання про призначення відповідних експертиз.

ОСОБА_1 була працівником ТОВ «Агат» та їй, разом із іншими працівниками, виділялись земельні ділянки із складу тих, що перебували в постійному користуванні ТОВ «Агат» як забудовникам для подальшої приватизації.

Дані обставини підтверджуються довідками та копією додатку до протоколу загальних зборів ТОВ «Агат» від 16 жовтня 1997 року із списком громадян забудовників ТОВ «Агат», яким надані земельні ділянки для приватизації.

Земельні ділянки із складу земель площею 5 га, які перебували у постійному користування ТОВ «Агат» надавались для приватизації не лише ОСОБА_1 , а і іншим працівникам ТОВ «Агат», зокрема ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які в подальшому отримали кадастрові номери та відчужили свої земельні ділянки фізичним та юридичним особам.

З цього приводу також приймалось рішення виконкомом Підгірцівської сільської ради в той же день, коли приймалось рішення і про надання (приватизацію) земельних ділянок ОСОБА_1 .

При цьому номери бланків державних актів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та номери їх реєстрації в Книзі Підгірцівської сільської ради, відрізняються за нумерацією від номерів бланків державних актів ОСОБА_1 на 1-2 пункти, що додатково свідчить про те, що дані державні акти видавались і реєструвались в Книзі одночасно з державним актом позивачки.

На переконання суду, надані представником Козинської селищної ради копії протоколу засідання виконавчого комітету від 25 лютого 1998 року не спростовують право власності позивачки, оскільки факт надання протоколу засідання виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради від 25 лютого 1998 року не свідчить про те, що в цей же самий день не могло проводитись і засідання Підгірцівської сільської ради і не доводить що такого засідання не проводилось.

Також, крім різних прізвищ громадян, яким надавались земельні ділянки, в кінці цього протоколу засідання виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради від 25 лютого 1998 року зазначено (рішення №69), що затверджуються також і матеріали інвентаризації присадибних земельних ділянок громадян, які виявили бажання ці ділянки приватизувати.

Пунктом 2 цього рішення №69 надаються безкоштовно земельні ділянки згідно записів у погосподарській та земельно-кадастровій книзі.

При цьому самі прізвища громадян, матеріали інвентаризації ділянок яких затверджуються і яким ці земельні ділянки надаються, в протоколі відсутні, як і відсутні адреси розташування цих ділянок.

Також в додатках відсутні і жодні матеріали інвентаризації.

Натомість у протоколі зазначено, що «список громадян додається».

Отже, вказане формулювання рішення №69 може передбачати будь який список громадян і буде вважатися, що їм надали у власність земельні ділянки.

Щодо незаконності набуття права власності на земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції зазначив, що суд з огляду на існування принципу презумпції невинуватості не може надавати оцінку діям посадових осіб, на протиправності яких, як на підставу своїх позовних вимог, наполягає позивачка.

Разом з тим, судом було встановлено, що подані позивачкою докази, в повній мірі свідчать про незаконність набуття вказаними відповідачами права власності на спірні земельні ділянки.

Рішення Підгірцівської сільської ради, Обухівського району, Київської області від 19 грудня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою, щодо відведення у власність громадянину ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :13:009:0173 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність ОСОБА_3 відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків, аналогічно рішенню Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :13:009:0175 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність ОСОБА_4 відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків, порушують право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, право власності на яку у позивачки вже існувало станом на 19 грудня 2014 року.

Таким чином, документи, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , видані на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування, є також недійсними, враховуючи їхній похідний характер.

Суд критично віднісся до аргументу відповідачів, що позивачкою не доведено порушення її права власності на об`єкт нерухомості, оскільки надані нею докази, не дозволяють ідентифікувати її земельну ділянку, як таку, що перетинається із земельними ділянками відповідачів, оскільки ця інформація відображена на зведеному плані суміжних земельних ділянок, розробленому Обухівським міськрайонним виробничим відділом КОФ ДП «Центр ДЗК» на підставі даних Публічної кадастрової карти, та на абрисі земельної ділянки ОСОБА_1 , доданої до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 19 травня 2017 року вбачається конфігурація земельної ділянки візуально ідентична конфігурації, відображеної в Державному акті ОСОБА_1 .

Також, при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ДП «ЦДЗК» в 2021 році за заявою ОСОБА_1 , спеціалістами зазначено про безпосереднє обстеження меж земельної ділянки на місцевості із використанням даних Публічної кадастрової карти України, інформації про кадастровий поділ, координати поворотних точок суміжних земельних ділянок, інформації з інших допоміжних шарів, відомостей Державного картографо-геодизичного фонду.

На підставі обробленої інформації, в кадастровому плані відображена конфігурація земельної ділянки ОСОБА_1 , суміжні землевласники ОСОБА_2 , сама ОСОБА_1 , землі загального користування по АДРЕСА_1 .

Тобто, при розробленні вказаної технічної документації ОСОБА_1 не наданий кадастровий номер через наявне накладення із земельними ділянками інших осіб із її земельною ділянкою.

При цьому, із наданої технічної документації вбачається існування земельної ділянки у власності ОСОБА_1 із зазначенням інформації, яка дозволяє її ідентифікувати.

В подальшому, відображена в технічній документації інформація покладена в основу земельно-технічної експертизи від 14 січня 2022 року №1282/01-2022, в якій експерт приходить до висновку про накладення земельної ділянки ОСОБА_1 із земельними ділянками, належними відповідачам.

Отже, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що наданих доказів в їхній сукупності достатньо, щоб беззаперечно стверджувати, що земельна ділянка ОСОБА_1 має накладення із земельними ділянками відповідачів.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 в позові зазначила, що отримала теоретичну можливість дізнатися деяку інформацію про осіб, які порушили її права, лише 27 червня 2018 року, бо саме цією датою датована відповідь слідчої Ногачеєвої О.А. № Б-736 від 27 червня 2018 року про дозвіл ознайомитись з матеріалами кримінального провадження №0000881.

Зокрема, слідча СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області Ногачеєва О.А. та начальник слідчого відділу Ящук В.О. двічі закривали провадження №0000881.

У липні 2018 року ОСОБА_1 вимагала від слідчої СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області Ногачеєвої О.А. належного розслідування, зокрема накладання арешту на земельні ділянки.

Позивачкою подавались численні скарги керівникам слідчого управління та обласної прокуратури щодо неналежного розслідування кримінального провадження, які містяться в матеріалах справи.

11 липня 2018 року позивачка ознайомилась із кримінальним провадженням.

Під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, 11 липня 2018 року позивачка з`ясувала, що в матеріалах кримінального провадження №0000881 містилась відповідь слідчої Ногачеєвої О.А. № Б-736 від 27 червня 2018 року потерпілій ОСОБА_1 на її клопотання від 27 червня 2018 року.

Дана відповідь слідчою Ногачеєвою О.А. потерпілій ОСОБА_1 не надсилалась, але вона міститься в матеріалах кримінального провадження та є доказом того, що ОСОБА_1 не мала жодної можливості ознайомитися із кримінальним провадженням раніше.

Дозвіл на використання копії матеріалів кримінального розслідування як доказів у цивільному суді був наданий пізніше, лише 12 січня 2021 року слідчим Є. Камінським.

На думку суду першої інстанції, позивачкою наданий належний, допустимий та достовірний доказ того, що вона до 27 червня 2018 року не мала можливості ознайомитися із матеріалами кримінального провадження щоб дізнатися про осіб, які порушили її права про що і зазначено у позові.

Дані обставини підтверджуються копією клопотання потерпілої ОСОБА_1 про відкриття матеріалів до закінчення досудового розслідування та ознайомлення із матеріалами, відповідно до ст. 221 КПК України, та відповіддю слідчої Ногачеєвої О.А. №Б-736 від 27 червня 2018 року.

Позивачка зазначала, що і після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження №0000881, продовжувала сподіватися на його належне розслідування, зокрема оголошення підозр ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншим особам, причетним до вчинення, на її думку, кримінального правопорушення.

Позивачка зазначала, що її сподівання захистити свої майнові права, базувалися на ст. 128 КПК України (особа, відповідно до якої потерпілий має право у кримінальному провадженні пред`явити цивільний позов лише до підозрюваного, обвинуваченого).

Проте, 06 липня 2021 року, після закриття у підготовчому засіданні Обухівського районного суду кримінальної справи №372/3464/17 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 358 КК України (провадження № 0000428 від 06 березня 2017 року) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_1 втратила можливість щодо пред`явлення позову в рамках кримінального провадження та звернулася із позовом в рамках цивільного судочинства.

Також позивачка продовжувала вважати, що Підгірцівська сільради ніяких незаконних рішень не приймала і її прав не порушувала.

Проте, Козинська сільська рада у своїх відповідях на адвокатські запити від 21 січня 2021 року та від 26 травня 2021 року повідомила, що начебто Підгірцівською сільською радою в один день на підставі заяв ОСОБА_5 приймались рішення про розробку документів і подальшу передачу належних позивачці та її мамі земельних ділянок громадянам: ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Саме з цього моменту (21 січня 2021 року та 26 травня 2021 року) позивачка дізналась, що її права порушила також і Підгірцівська сільська рада, бо до цього була переконана що вся документація на підставі якої ділянки оформлялись на підставних осіб ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підроблена так саме як і підроблений акт на ім`я ОСОБА_6 і не могла навіть припустити, що це не так.

Отже, навіть якщо відраховувати строк позовної давності не з дати реального ознайомлення 11 липня 2018 року, а з 27 червня 2018 року - дати, якою датовано відповідь слідчої Ногачеєвої О.А. №Б-736, три роки спливають 27 червня 2021 року.

Позов було надіслано поштою, з поштового відділення 04207 в м. Києві в межах строку позовної давності, у відповідності до ст.124 ЦПК України та зареєстровано в Обухівського районному суді Київської області і авторозподілено 01 липня 2022 року

Твердження представника ОСОБА_3 про те, що позивачка, начебто мала можливість сама дізнатися у 2017 році всю інформацію про осіб, які порушили її права, зареєструвавши її земельну ділянку на підставних осіб тому, що в Україні з 01 січня 2013 року запроваджено роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не відповідає дійсності і є виключно його припущенням.

Відтак, суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Щодо незаконності права власності відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що останній, набув право власності на спірні земельні ділянки на підставі двох договорів купівлі-продажу, укладених із громадянкою ОСОБА_6 .

Відповідно до долученої до справи копії Державного Акту на право приватної власності на землю, серія І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року, ОСОБА_6 на праві власності належать дві земельні ділянки на підставі рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19 березня 1998 року №3.

Державний акт підписаний головою сільської ради ОСОБА_21 та інженером-землевпорядником ОСОБА_22 , містить зображення печатки.

Із відповіді Козинської селищної ради від 26 травня 2021 року на запит адвоката позивачки вбачається, що рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19 березня 1998 року №3 в Підгірцівському старостинському окрузі Козинської селищної ради Обухівського району не знайдено.

Із відповіді на запит адвоката позивачки, наданої ГУ Держгеокадастру у Київській області, документація із землеустрою щодо відведення та надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, на підставі якої виданий державний акт на землю серія І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року відсутня, а також документація щодо присвоєння кадастрових номерів :13:009:0182, :13:009:0183 не обліковується, як і бланк Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №068010.

Відповідно до відповіді на запит суду, ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомило, що в архіві відділу відсутній примірник Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №068010 на ім`я ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 14 січня 2022 року №1282/01-2022 зі всіма спірними земельними ділянками має місце накладення із земельною ділянкою, межі якою визначено технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи від 06 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2017 року за №0000881 підпис ОСОБА_21 в графі «Голова Підгірцівської с/р народних депутатів ОСОБА_21 » в Державному акті на право приватної власності на землю І-КВ №068010 від 17 червня 1999 року виконано не ОСОБА_21 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_22 у графі «Інженер-землевпорядник ОСОБА_23 в цьому ж Державному акті вчинено не ОСОБА_22 , а іншою особою.

Окрім цього, у висновку експерта зазначено, що відбиток печатки Підгірцівської сільської ради здійснено кліше печатки, яке є зображенням, нанесеним із застосуванням знакодрукуючого пристрою із струменевим способом друку.

Суд першої інстанції прийняв в якості доказу висновок судової-почеркознавчої експертизи від 06 листопада 2020 року, оскільки, як зазначив Верховний Суд у справі №461/3675/17, висновок експерта у кримінальному провадженні є допустимим доказом у цивільній справі, якщо містить інформацію щодо предмету доказування.

Тобто суду були надані беззаперечні докази, які свідчать, що ОСОБА_22 використала підроблені документи, які мали б підтверджувати її право власності на земельні ділянки, і на підставі цих підроблених документів укладені договори купівлі-продажу із ОСОБА_2 .

Отже, на переконання суду, договори купівлі-продажу земельних ділянок від 03 травня 2017 року №403 та №406, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є недійсними, як такі, що не відповідають вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України і не можуть породжувати правових наслідків.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання його добросовісним набувачем та визнання за ним права власності, суд першої інстанції зазначив, що не може захисти його право, оскільки спірні земельні ділянки вибули із володіння позивачки ОСОБА_1 , як власниці, не з її волі іншим шляхом.

Щодо способу захисту, обраного позивачкою, суд першої інстанції зазначив, що застосування ст.388 ЦК України, тобто віндикації, не є ефективним способом захисту, оскільки земельна ділянка, належна ОСОБА_1 , не є тотожною земельним ділянкам відповідачів.

Витребування вказаних земельних ділянок на користь позивачки призведе на зміни площі, конфігурації тієї земельної ділянки, на яку вона набула власність на підставі рішення Підгірцівської сільської ради від 25 лютого 1998 року, оскільки має місце часткове накладення.

Крім цього, з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про державну реєстрацію права.

Отже, задля ефективного захисту прав позивачки ОСОБА_1 суд вирішив обрати спосіб захисту, який полягає: у скасуванні рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Браги Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031714 від 03 травня 2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0183, площею 0,205 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231, із визнанням недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 травня 2017 року №406, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений ПН КМНО Брагою Ю.М.; у скасуванні рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Браги Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031389 від 03 травня 2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0182, площею 0,2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231, із визнанням недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 травня 2017 року №403, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений ПН КМНО Брагою Ю.М.; у скасуванні рішення державного реєстратора Заставенко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 20009386 від 16 березня 2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0173, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31 із визнанням недійсним свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 , видане 16 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0173, площею 0,25 га, видавник державний реєстратор Заставенко А.В.; у скасуванні рішення державного реєстратора - Козлова Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 19774804 від 04 березня 2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:009:0175, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31 із визнанням недійсним свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_2 , видане 04 березня 2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером :13:009:0175, площею 0,25 га.

Суд також прийшов до переконання, що рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передані у власність вказаним особам, є такими, що ухваленні в порушення закону, тобто за наявності діючого права власності іншої особи - ОСОБА_1 , їхнє окреме визнання недійсними в якості способу захисту не є ефективним.

Ухвалюючи додаткове рішення від 13 січня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору та правничою допомогою адвоката у розмірі 10773 грн. з кожного, суд виходив з того, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було відмовлено.

Разом з тим, до заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом подано: копію договору (угоди) на представництво в суді, надання юридичної і правової допомоги від 01 січня 2021 року, копію звіту адвоката про доручення у справі з детальним описом та відміткою про отримання його ОСОБА_1 , копію акту надання правової допомоги від 27 грудня 2022 року, копію супровідного листа ОСОБА_1 з наданням звіту та актів, копію корінця до прибуткового ордеру від 01 січня 2021 року, копію чеків про оплату поштових послуг, послуг друку та паперу і опису, а також докази надсилання заяви з додатками іншим учасникам справи.

Для визначення розміру відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд взяв за основу суму, визначену позивачкою у позовній заяві, а саме 43092 грн.

Оскільки рішенням суду у позовних вимогах до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області було відмовлено, суд не стягнув з даного відповідача судові витрати на користь позивачки, натомість стягнув їх в рівних частинах з інших відповідачів, у задоволенні позову до яких було задоволено частково.

Проте, повністю з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , викладених в оскаржуваному рішенні Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року, колегія суддів погодитись не може, як не може погодитись із додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року, з огляду на наступне.

На віндикаційні позови поширюється загальна позовна давність.

Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №362/44/17 (провадження №14-183цс18).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі суд погодився із доводами позивача про те, що про порушене право власності на земельні ділянки відповідачами позивачка дізналася в липні 2021 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав.

Відповідач ОСОБА_3 вважав, що строк позовної давності слід обраховувати з травня 2017 року, коли, як зазначає позивачка, вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про заволодіння невідомими особами її земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що висновок суду, щодо визначеної дати початку перебігу позовної давності, не відповідає обставинам справи.

В позовній заяві позивачка зазначила, що: «У травні 2017 року ОСОБА_1 дізналася, що невідомі особи, начебто, пропонують на продаж належні їй з матір`ю земельні ділянки частками по 0,25 га.

ОСОБА_1 написала заяви про злочин, що передбачений ч.3 ст.190 КК України від свого імені та від імені матері ОСОБА_17 за довіреністю.

Проте, органи досудового розслідування інформацію про заволодіння ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_17 в реєстр не вносили, тому ОСОБА_1 була вимушена особисто підписувати та подавати другу заяву про злочин».

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2017 року до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що невідомими особами було перепродано земельні ділянки з кадастровими номерами :13:009:0171, :13:009:0172, :13:009:0173, :13:009:0174, :13:009:0175, :13:009:0182, :13:009:0183, які знаходяться в с. Підгірці, які належали їй та її матері ОСОБА_17 на праві приватної власності.

На підставі вказаної заяви 21 травня 2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000881.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обраховувати з дати коли особі стало відомо про особу, яка вчинила злочин, оскільки такі доводи ґрунтуються на власному трактуванні норми права.

З аналізу конструкції ст.261 ЦК України вбачається, що законодавцем застосовано сполучник «або», та зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Передбачивши підстави для застосування строку позовної давності, законодавець забезпечив особі, право якої порушено, можливість реалізації свого права на судовий захист у межах строку позовної давності.

Так, законодавцем у ст.116 ЦПК України передбачено право особи на забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Звертаючись до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення злочину, позивачка зазначила кадастрові номери земельних ділянок, а тому у разі звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, остання мала об`єктивну можливість отримати інформацію про власників цих земельних ділянок.

Доводи позивача, що у межах кримінального провадження їй не стало відомо про особу, яка вчинила злочин, не можуть впливати на визначення моменту початку перебігу позовної давності, оскільки за таких фактичних обстави, коли особа довідалася про порушене право та подала до правоохоронних органів заяву про вчинення злочину, необізнаність про таку особу не може спростовувати фактів, що про те, що про порушення права їй стало відомо ще 20 травня 2017 року (дата звернення із заявою про злочин).

У зв`язку з тим, що про порушене право позивачка дізналася у травні 2017 року, і ці обставини наведено позивачем у позовній заяві, та наявними у справі письмовими доказами доведено, що 21 травня 2017 року в Єдиному реєстрі досудового розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000881 на підставі заяви від 20 травня 2017 року, висновок суду, що строки позовної давності станом на час пред`явлення позову (29 червня 2021 року) не порушені, не відповідають обставинам справи.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (провадження №12-97гс19), від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17 (провадження №12-104гс19) та у справі №911/3677/17 (провадження №12-119гс19).

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (провадження №14-456цс18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі №904/3405/19 вказала, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності.

Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу.

При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

У заявах поданих позивачем до суду, остання не порушувала питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову.

Натомість в своїх доводах наполягала на тому, що нею не пропущено строк позовної давності, які колегія суддів відхиляє.

Вирішуючи виключну правову проблему для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 відступила від висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №711/802/17 та від 06 червня 2018 року у справі №520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України відліковується з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд.

Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах.

Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача.

Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), №66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Саме такої позиції дотримуються суди при розгляді спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц тощо).

За вказаних обставин, коли про порушене право позивач ОСОБА_1 дізналася 20 травня 2017 року, з позовом до суду звернулася 29 червня 2021 року, враховуючи обрану правову позицію позивача у справі, зокрема, сторона позивача не доводила поважність причин пропуску позовної давності, наполягаючи на тому, що не пропустила строк позовної давності, оскільки їй не було відомо про осіб, які набули право власності на спірні земельні ділянки на підставі оскаржуваного рішення сільської ради та про власників спірних земельних ділянок, відповідач ОСОБА_3 подав заяву про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

За відсутності правових підстав для задоволення первісного позову, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність правових підстав для скасування рішення суду в частині позовних вимог, у задоволенні яким було відмовлено.

Оскільки колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та як наслідок задоволення його зустрічного позову, оскільки наявними в матеріалах справи доказами достеменно встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позивачки дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, а тому суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Враховуючи те, що задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та зазначені порушення призвели до неправильного вирішення спору, то відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Оскільки згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача, додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року, яким стягнуто на користь позивача такі витрати, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати. В задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору і витрат на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 04 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана