КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №381/2655/22 Головуючий у суді І інстанції: Осаулова Н.А.
провадження №22-ц/824/6810/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості в загальному розмірі 193 846,88 грн та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2020 року між сторонами укладено договір позики №11/02/20-4, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 87 261,00 грн, а останній зобов`язався повернути кошти до 11.05.2020 року згідно графіка.

За період з 11.02.2020 року по 29.08.2022 року позичальником було сплачено 29 447,00 грн.

Оскільки за умовами договору сума позики має бути повернута у гривнях, щодо еквівалента курсу долару США станом на час здійснення платежу, то сума боргу за тілом позики становить 98 034,30 грн (1 долар США складає 39,40 грн.). Крім того, позивачем нараховано неустойку, передбачену п. 11 договору, у розмірі 95 812,58 грн за період з 12.05.2020 року по 12.05.2021 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти заборгованості за договором позики №11/02/20-4 від 11.02.2020 року в розмірі 57 814,00 грн та судовий збір у сумі 992,40 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості та неустойки відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що позичальником ОСОБА_2 було порушено умови договору, а саме не повернуто платіж згідно графіка повернення грошових коштів та станом на 29 серпня 2022 року заборгованість відповідача складає 193 846 грн 88 коп..

Не погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що поверненню підлягають грошові кошти у тому самому виді (у тій самій валюті), що були отримані в позику та не передбачено здійснення їх розрахунку відповідно до еквіваленту іноземної валюти, оскільки відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказував, що заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо позовної давності, ОСОБА_1 зазначала, що оскільки ОСОБА_2 вносив платежі в рахунок сплати боргу за договором позики № 11/02/20-4 від 11.02.2020 року, то строк позовної давності перервався і відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

24 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу позивача, просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Заперечую проти доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення, відмовивши у стягненні неустойки та відмовивши у стягненні завищеної суми боргу за тілом наданого кредиту, керуючись погодженим сторонами графіком погашення боргу, погодженою сумою боргу до повернення та розпискою боржника, в якій погоджено суму до повернення боржником.

Вказувала також, що кредит був наданий в національній валюті - гривні, із визначеним графіком та сумою до повернення в гривнях. Загальна сума позики, що підлягала поверненню, сторонами погоджена у розмірі 87261 грн. Позивач також визнав погашення відповідачем боргу у сумі - 29447 грн, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Тому відповідач вважає, що вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким стягнуто заборгованість у сумі 98034,80 грн за тілом позики на користь позивача - безпідставні.

Заперечуючи проти нарахування позивачем неустойки у сумі 95812,58 грн за період з 12.05.2020 року по 12.05.2021 року, посилався на п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" та вважав такі нарахування - безпідставними.

26 травня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява позивачки, в якій вона просила долучити до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості від 23.05.2023 року та довідку про курс валют від 23.05.2023 року.

29 травня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшли пояснення відповідача ОСОБА_2 , в яких зокрема зазначено, що нарахований позивачем борг за договором позики у сумі 193 846,88 грн, відповідач визнає лише частково, а саме у сумі в розмірі недоплаченого боргу - 57 814 грн, як суму боргу за тілом наданої позики.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 87 261,00 грн, така ж сума коштів і має повертатись позикодавцю. Враховуючи те, що відповідачем було повернуто 29 447,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума неповернутих коштів складає 57 814,00 грн (87 261,00 грн - 29 447,00 грн), яку слід стягнути з відповідача у судовому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи у частині позовних вимог щодо стягнення неустойки за п. 11 договору позики, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач звернулась до суду з позовом 06.09.2022 року, неустойка має розраховуватись за період з 06.09.2021 року по 06.09.2022 року на суму неповернутих коштів у розмірі 57 814,00 грн. Однак згідно п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позичальник звільняється від обов`язків сплати на користь позикодавця неустойку, так як прострочення відбулося у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 11.02.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уклали Договір позики №11/02/20-4, за умовами якого позикодавець передала у власність позичальника грошові кошти у сумі 87 261,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 3 540,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кошти у визначений строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде 3 540,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 11.05.2020 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 4).

Згідно п. 5 договору позики закріплено графік повернення грошових коштів:

- 4 437,00 грн, що еквівалентно 180 доларів США до 11.03.2020 року включно;

- 4 437,00 грн, що еквівалентно 180 доларів США до 11.04.2020 року включно;

- 78 387,00 грн, що еквівалентно 3 180 доларів США до 11.05.2020 року включно.

Згідно п. 11 договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості.

Розписка про отримання відповідачем коштів у сумі 87 261,00 грн та зобов`язання повернути такі кошти до 11.05.2020 року наявна у матеріалах справи (а.с. 5).

В суді апеляційної інстанції встановлено, що за період з 11.02.2020 року по 29.08.2022 року позичальником було сплачено 1083 долари США (29 447 грн), які відбувались наступними платежами:

- 11.03.2020 року у сумі 180 доларів США (сума в грн - 4437, курс валюти - 24,65 грн);

- 21.04.2020 року у сумі 73 доларів США (сума в грн - 2000, курс валюти - 27,40 грн);

- 12.05.2020 року у сумі 56 доларів США (сума в грн - 1500, курс валюти - 26,70 грн);

- 26.05.2020 року у сумі 92 доларів США (сума в грн - 2500, курс валюти - 27,10 грн);

- 03.07.2020 року у сумі 99 доларів США (сума в грн - 2700, курс валюти - 27,20 грн);

- 20.07.2020 року у сумі 448 доларів США (сума в грн - 12465, курс валюти - 27,80 грн);

- 01.10.2020 року у сумі 50 доларів США (сума в грн - 1425, курс валюти - 28,50 грн);

- 10.10.2020 року у сумі 50 доларів США (сума в грн - 1420, курс валюти - 28,40 грн);

- 09.11.2020 року у сумі 35 доларів США (сума в грн - 1000, курс валюти - 28,57 грн).

Станом на 23.05.2023 року залишок боргу за договором складає 2457 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ "ПриватБанк" (курс валют на 23.05.2023 року 1 долар США = 37,37 грн) становить 91 818,09 грн.

За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

З аналізу норм статтей 1046, 1047 ЦК України вбачається, що оскільки договір позики є реальним, то факт передання грошових коштів може підтверджуватися договором позики, укладеними в письмовій формі, якщо в тексті останнього сторонами не зазначений інший строк передання грошових коштів.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Верховного Суду № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року зазначено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, проте не вірно визначив розмір заборгованості за договором позики, а саме грошового еквівалента в іноземній валюті та не застосував до спірних правовідносин положення ст. 533 ЦК України.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача фактично неповернутих коштів за договором позики, що складає 57814 грн, однак суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачкою становить 2457 доларів США (3540 доларів США (еквівалент отриманих коштів, що визначений у договорі позики) - 1083 доларів США ( еквівалент фактично повернутих відповідачем коштів)).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в договорі позики № 11/02/20-4 від 11.02.2020 року визначено, що згідно п. 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмірі повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ "ПриватБанк" на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Оскільки позивачка у справі звертаючись до суду із вказаним позовом просила стягнути вказану суму заборгованості у національній валюті - гривні, тому колегія суддів з врахуванням курсу валют на дату звернення до суду і проведеного позивачем розрахунку валют 1 долар США= 37,37 гривні (станом на 23.05.2023 року), приходить до висновку до стягнення 91818,09 грн (2457 доларів США х 37,37 грн) заборгованості за договором позики з відповідача на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відмови у задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки за п. 11 договору позики, оскільки позичальник звільняється від обов`язків сплати на користь позикодавця неустойку, так як прострочення відбулося у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України.

Оскільки судом першої інстанції при вирішення вказаного спору не правильно було застосовано положення ст. 533 ЦК України та відповідно не правильно здійснено розрахунок заборгованості, тому колегія суддів вважає, що вказане рішення підлягає зміні в частині суми стягнення заборгованості за договором позики № 11/02/20-4 від 11.02.2020 року з відповідача на користь позивачки в розмірі 91818,09 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач ОСОБА_2 вносив платежі в рахунок сплати боргу за договором позики № 11/02/20-4 від 11.02.2020 року, то строк позовної давності переривався і відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Тому суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1938,46 гривень (за подання позовної заяви) та 2907,69 гривень (за подання апеляційної скарги на рішення суду), що у сукупному розмірі складає 4846,15 гривень.

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики, яка у загальному розмірі складає 193 486, 88 грн.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 91818,09 гривень.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 2295,45 грн (91818,09 * 4846,15 / 193846).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині розміру стягнення заборгованості за договором позики не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає зміні в частині суми стягнення заборгованості за договором позики № 11/02/20-4 від 11.02.2020 року у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2023 року змінити в частині суми стягнення заборгованості за договором позики № 11/02/20-4 від 11.02.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти заборгованості за договором позики № 11/02/20-4 від 11.02.2020 року в розмірі 91818,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витраті зі сплати судового збору у розмірі 2295,45 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складено «31» травня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник