Справа № 367/2760/17
Провадження №2/367/153/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участі секретаря Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором. В позовній заяві позивач зазначає, що 28 травня 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено Договір № 0104/012 про надання адвокатських послуг, відповідно до умов якого він як адвокат, що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2966, виданого Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 21.06.2007 року, взяв на себе зобов`язання надати відповідачу по справі адвокатські послуги з приводу приватизації земельної ділянки та оформлення належних документів за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4.3. договору визначено строки надання послуг, а саме - з моменту підписання договору до моменту виконання адвокатом своїх обов`язків. Визначено договором також порядок оплати послуг адвоката. Так, за надання передбачених цим договором послуг клієнт повинен сплатити адвокату винагороду загалом у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. Оплата здійснюється трьома платежами: 4000 грн. в момент підписання даного договору; 4000 грн. на протязі двох місяців з моменту підписання договору; 4000 грн. з моменту отримання позитивного рішення про приватизацію земельної ділянки на користь клієнта. Втім, відповідач частково виконала умови договору про надання правової допомоги від 28 травня 2012 року та здійснила на його користь тільки перший платіж у розмірі 4000 грн. при укладенні договору. В той же час, він одразу після укладення договору про надання адвокатських послуг з ОСОБА_2 , приступив до виконання своїх обов`язків. Ним подано низку заяв та адвокатських запитів в інтересах відповідача до Бучанської міської ради Київської області та її відповідних відділів, з вимогами про передачу у власність ОСОБА_2 у межах норм безоплатної приватизації земель комунальної власності земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ., а також з іншими вимогами про отримання відповідної інформації необхідної для надання юридичних послуг. 18 серпня 2015 року ОСОБА_2 через його як свого представника звернулась до відділу Держземагенства у м. Буча Київської області з запитом про надання відомостей з інформацією про те, на підставі та у зв`язку з чим частинам земельної ділянки, відхиленої для обслуговування житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 його співвласникам присвоєно наступні кадастрові номери - :01:044:0199 та :01:044:0198. Також ним подані неодноразові звернення до Прокуратури м. Ірпеня Київської області та Прокуратури Київської області, зокрема щодо неналежного розгляду Бучанською міською радою заяв про відведення земельної ділянки у власність та ненадання відповідей на них. На виконання умов договору, він приймав участь на сесії Бучанської міської ради при вирішенні питань про передачу земельної ділянки у власність відповідача, а також представляв її інтереси під час розгляду заяви ОСОБА_2 про скоєння кримінального правопорушення, яке полягає у спробі незаконного привласнення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні Бучанського міського відділу міліції Ірпінського MB ГУ МВС України в Київській області, де йому стало відомо, що рішенням Бучанської міської ради Київської області від 30 липня 2015 року за № 2397/4-74-VI надано дозвіл на передачу у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер :01:044:0199, розміром 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 . За наслідками отриманої інформації ним також було підготовлено та передано для узгодження відповідачу проект позовної заяви з додатками, про визнання незаконним та скасування рішення Бучанської міської ради Київської області від 30 липня 2015 року за № 2397/4-74-V1. Однак, відповідач ОСОБА_2 відмовилась від подання позову до суду, посилаючись на складні життєві обставини. З вищевикладеного вбачається, що він добросовісно та відповідально відноситься до виконання своїх обов`язків за договором про надання адвокатських послуг, вчиняє всі можливі та необхідні дії для виконання зобов`язань, визначених предметом договору. Однак відповідач, в порушення вимог договору, не здійснила плату за адвокатські послуги, зокрема не сплатила другий платіж у розмірі 4000 грн. протягом двох місяців з моменту підписання договору. Таким чином вважає, що відповідачем не виконано умови Договору про надання адвокатських послуг № 0104/012 від 28 травня 2012 року, а саме не здійснено оплату другої частини гонорару адвоката у розмірі 4000 грн., за виконання ним дій, спрямованих на оформлення за відповідачем у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , тому ця сума підлягає стягненню в судовому порядку. Просить суд сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором № 0104/012 про надання адвокатських послуг від 28 травня 2012 року у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. Стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір згідно квитанції.

Відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов не визнає. Позивачем пропущено строки позовної давності. Відповідно до Розділу 5 пункту 5.2 договору № 0104/012 від 28 травня 2012 року вказано, що оплата за послуги відповідно до п.5.1 на рахунок захисника здійснюється трьома платежами: 4000грн. в момент підписання даної угоди; 4000 на протязі 2 місяців з моменту підписання даної угоди; 4000 з моменту отримання позитивного рішення про приватизацію земельної ділянки на користь клієнта. Отже, відповідно до наданої квитанції до прибуткового касового ордера № 22/12 від 28.05.2012 року при підписанні договору вона сплатила 4000 гривень. Інші 4000 гривень вона повинна була сплатити до 28 липня 2012 року, а ще чотири-після приватизації земельної ділянки. Отже, з 28 липня 2012 року строк позовної давності - 28 липня 2015 року для сплати 4000 гривень закінчився. А стосовно ще 4000 гривень, то її земельну ділянку приватизували інші особи ще в 2013 році, в чому є вина позивача. З огляду на наведене вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності. Вважає, що позивач не виконав умови договору взагалі та не має права на стягнення грошових коштів. Так, відповідно до Розділу 1 «Предмет договору» договору № 0104/012 від 28 травня 2012 року «Захисник бере на себе зобов`язання надавати клієнту адвокатські послуги з приводу приватизації земельної ділянки та оформлення належних документів за адресою : АДРЕСА_1 . Однак, позивач не виконав умови договору, внаслідок чого земельну ділянку біля будинку приватизували інші громадяни. Так, рішенням Бучанської міської ради Київської області № 10180/10-37-У1 від 28 лютого 2013 року спочатку відмовили в приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 , а 30.09.15 року листом П-1788 Заступник Бучанського міського голови Смолькін О.П. відмовив їй в приватизації земельної ділянки пославшись на те, що її земельна ділянка передана у власність іншим особам. Як виявилось в подальшому земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 була поділена на дві: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 та передана у власність іншим особам. Зокрема 31 жовтня 2013 року рішенням Бучанської міської ради № 1459/45-VІ було дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , а рішенням ради від 30 липня 2015 року цей проект затверджено. А 26 грудня 2013 року рішенням Бучанської міської ради № 1554/24-48-VІ було дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 , а рішенням від 30 липня 2015 року цей проект затверджено. В подальшому 18 вересня 2015 року вказані вище громадяни продали свої земельні ділянки громадянину ОСОБА_6 , а той в свою чергу, продав земельні ділянки під будівництво громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Жодна з вищеописаних дій позивачем не була оскаржена, внаслідок чого вона залишилась без земельної ділянки взагалі, та жодним чином нічого не було приватизовано на її ім`я. Очевидно, що позивач отримавши від неї грошові кошти, не вчинив жодних дій на реальний захист її прав. Більше того, в грудні 2015 року їй прийшлось самій подавати позов про захист своїх прав. Ще вона понесла майнові збитки. 3 грудня 2015 року новий власник земельної ділянки, яка мала бути приватизована на її ім`я ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про звільнення «самовільно» зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан. В позові він просив звільнити земельну ділянку від її речей та паркану, оскільки він тепер є власником. Суд задовольнив цей позов та з неї стягнуто судовий збір та 2000 моральної шкоди. А в подальшому вона змушена була залишити свій позов без розгляду, оскільки не мала фізичної можливості продовжувати судові спори. Станом на сьогодні перед вікнами її будинку виріс житловий масив. Очевидно, що через бездіяльність позивача та внаслідок його низької кваліфікації земельна ділянка, яка мала бути приватизована на її ім`я, була поділена, приватизована іншими особами, двічі перепродана та використана під забудову котеджами. За таких обставин вважає, що позивач не має права на стягнення грошових коштів, а , навпаки, повинен добросовісно повернути їй отримані 4000 гривень. Позивачем не надано жодних підтверджень виконаної їм роботи на захист її прав та законних інтересів .

В судове засідання позивач не з`явився надав суду заяву в якій просить суд розглянути позов за наявними в справі матеріалами без виклику у судове засідання.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за наявними в справі доказами. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 травня 2012 року між ОСОБА_2 та адвокатом Діброва Віктором Валерійовичем був укладений договір про надання адвокатських послуг № 0104/012.

Згідно п.1.1. договору захисник бере на себе зобов`язання надавати клієнту адвокатські послуги з приводу приватизації земельної ділянки та оформлення належних документів за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.5.1. договору за надання передбачених цим договором послуг клієнт сплачує захисникові винагороду. Винагорода становить 12000грн. 00 коп.

Згідно п.5.2. договору оплата за послуги відповідно до п.5.1. на рахунок захисника здійснюється трьома платежами: 4000 в момент підписання даної угоди; 4000 на протязі двох місяців з моменту підписання даної угоди; 4000 з моменту отримання позитивного рішення про приватизацію земельної ділянки на користь клієнта.

Згідно п. 5.3. договору у випадку неправомірної відмови клієнта від підписання акту прийому-передач наданих послуг, акт прийому-передач вважається підписаним на наступний дінь після його отримання клієнтом поштою.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 22/12 ОСОБА_2 сплатила адвокату Діброву В.В. 4000,00грн. згідно договору № 0104/012 28 травня 2012 року. Факт отримання коштів в сумі 4000,00грн. адвокатом Діброва В.В. не заперечує і сам позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Тлумачення п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить, що правова допомога має інтерес для клієнта не самі по собі, а переслідує певну мету і задовольняє потребу у захисті, відновленні і задоволенні його прав. Саме тому ці наслідки бажані клієнтом і сприймаються ним саме як результат надання правової допомоги. Наявність або відсутність бажаного судового рішення, що задовольняє права і інтереси замовника, є для нього чіткою і найбільш переконливою оцінкою якості послуг виконавця і при відсутності інших критеріїв нормальною і законною умовою розміру відповідної винагороди за спільною домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України).

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5. адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 14 Правил адвокатської етики, адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором. До договору про надання правової допомоги також застосовуються загальні положення цивільного законодавства про договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.10.2022 року по справі 383/1102/20 (провадження № 61-6604св22), дійшов висновку, що досліджуючи надані письмові докази (договори, боргові розписки чи інші письмові документи), суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Доказами є будь-яких фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, кожна сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач зазначає що відповідачем не здійснено оплату другої частини гонорару адвоката у розмірі 4000 грн., за виконання ним дій, спрямованих на оформлення за відповідачем у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , тому ця сума підлягає стягненню в судовому порядку.

При цьому згідно укладеного договору № 01.04./012 про надання адвокатських послуг від 28.05.2012 року оплата другої частини гонорару в сумі 4000,00грн. повинна була бути здійснена на протязі двох місяців з моменту підписання даної угоди. Вказаний договір не містить інформації, які саме послуги адвокат має надати клієнту на протязі двох місяців з моменту підписання даної угоди. Крім того, вказаний договір містить наступну умову, а саме: у випадку неправомірної відмови клієнта від підписання акту прийому-передач наданих послуг, акт прийому-передач вважається підписаним на наступний дінь після його отримання клієнтом поштою.

Позивачем не надано жодних доказів, що ним надавались відповідачу хоча б якісь послуги з приводу приватизації земельної ділянки та оформлення належних документів за адресою: АДРЕСА_1 на протязі двох місяців з моменту підписання вище зазначеного договору про надання адвокатських послуг.

Позивачем також не надано жодних доказів щодо складання акту прийому-передач наданих ним послуг на протязі двох місяців з моменту підписання вказаної вище угоди.

Зважаючи на той факт, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин викладених в позовній заяві, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за надані послуги.

До того ж відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це передбачено ст. 257 ЦК України.

Враховуючи те, що строк по здійсненню оплати за послуги відповідно до п.5.1 на рахунок захисника другим платежем в сумі 4000,00грн. мав бути здійснений на протязі двох місяців з моменту підписання угоди (28 травня 2012 року) 28 липня 2012 року, звернувся ОСОБА_1 з позовом щодо стягнення грошової суми за договором лише в березні 2017 року, суд вважає, що також є всі підстави для застосування судом строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 256, 257, 267, 610, 611, 627, 903 ЦК України ст. 12, 81, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза