Справа № 357/8246/23
Провадження № 2/357/2402/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

28 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Бондаренко О.В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

10.07.2023 представник позивача, адвокат Єфремова Ірина Іванівна, звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням 18.05.2015 відкрито виконавче провадження № 47569763. Наразі змінилися обставини таким чином, що позивач не має можливості сплачувати аліменти на сина у визначеному розмірі. Так, 18 червня 2016 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 , який був розірваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , у їх шлюбі народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заочним рішенням суду від 24 березня 2023 року з позивача були стягнуті аліменти на дочку у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. 02.05.2023 позивач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення та за даною заявою заочне рішення було скасовано та 23.06.2023 ухвалено рішення про стягнення аліментів на дочку у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на дочку суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проходить військову службу, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечує, але надав докази, що має на утриманні ще одну дитину, на яку також стягнуто аліменти в примусовому порядку. Так, після прийняття рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , певний період часу позивач не мав достатнього заробітку, щоб сплачувати аліменти, після мобілізації до лав ЗСУ, внаслідок перебування у зоні активних бойових дій, з отриманого основного та додаткового грошового забезпечення, заборгованість зі сплати аліментів за попередній період була ним погашена. Станом на 01.02.2022 заборгованість становила 73285,50 грн, станом на 31.03.2023 становила 14327,55 грн, а на даний час погашена уся заборгованість. Позивач вважає, що суми аліментів, які стягувалися у значній мірі перевищують загальні потреби дитини. На даний час, внаслідок отриманого поранення, позивач проходить лікування, йому здійснено три оперативні втручання, а надалі необхідно буде проходити тривале відновлювальне лікування. Таким чином, на даний час позивач є батьком двох малолітніх дітей та стан його здоров`я потребує значних витрат на відновлення внаслідок отриманого поранення. Які наслідки будуть після проходження лікування та який ступінь працездатності буде визнано втраченим, наданий час визначити до закінчення лікування неможливо. Тому, просила змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2013 року на користь ОСОБА_3 , на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

10.08.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження призначено підготовче засідання.

21.09.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про витребування цивільних справ № 357/9092/13- ц та № 357/1813/23.

17.10.2023 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, 08.11.2023 його представник адвокат Єфремова Ірина Іванівна подала до суду заяву про розгляд справи за відносності позивача та його представника, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали даної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 06 червня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та 23.12.2015 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Від спільного проживання сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено матеріалами справи (а.с.6,7,9,10,31) та матеріалами цивільної справи № 357/9092/13- ц.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2013 року, у справі № 357/9092/13- ц, провадження № 2/357/2973/13 (а.с.10) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого в АДРЕСА_3 , зареєстрованого у АДРЕСА_4 , працюючого в ТОВ «Грунтех», було стягнуто аліменти на сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

18.05.2015 державним виконавцем Київського ВДВС Полтавського МУЮ Труш А.В. було відкрито виконавче провадження № 47569763 (а.с.11), щодо виконання рішення суду на підставі виконавчого листа у справі № 357/9092/13- ц, провадження № 2/357/2973/13, виданого 19.08.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у виконавчому провадженні № 47569763 від 04.02.2022 за № 12348, виданої державним виконавцем Білоцерківського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) Жосан Л.О. (а.с. 17) вбачається, що за період з січня 2017 року по листопад 2017 року, з лютого 2018 року по листопад 2018 року, з лютого 2019 року по листопад 2019 року, з січня 2010 року по грудень 2020 року, з січня 2021 року по листопад 2021 року та ОСОБА_1 не сплачувалися аліменти у визначеній державним виконавцем сумі, а сплачено: у грудні 2017 року 6000,00 грн, у грудні 2018 року 6000,00 грн, у грудні 2019 року 10800,00 грн., у грудні 2020 року 12800,00 грн, угрудні 2021 року 14400,00 грн, у січні 2022 року 1200,00 грн, та станом на 01.02.2022 борг зі сплати аліментів становив 73285,50 грн.

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у виконавчому провадженні № 47569763 від 26.04.2023 за № 40774, виданої головним державним виконавцем Відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вареником Є.В. (а.с. 18) вбачається, що за період з березня 2022 року по вересень 2022 року ОСОБА_1 не сплачувалися аліменти у визначеній державним виконавцем сумі, а сплачено: у жовтні 2022 року 7210,40 грн, у листопаді 2022 року - 7210,40 грн, у грудні 2022 року - 7210,40 грн, у січні 2023 року 45339,43 грн, у лютому 2023 року 56460,40 грн, у березні 2023 року 44743,36 грн, та станом на 31.03.2023 борг зі сплати аліментів становив 14327,55 грн.

З матеріалів справи (а.с.12-15), матеріалів цивільної справи № 357/1813/23, вбачається, що 18 червня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 », та в період їх спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дочка ОСОБА_6 .

З матеріалів цивільної справи № 357/1813/23, провадження № 2/357/1078/23, вбачається, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , на дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2023 року, у справі № 357/1813/23, провадження № 2/357/1078/23 (а.с.13-15), було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , аліменти на дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2023 року, у справі № 357/1813/23, провадження № 2/357/1078/23, вбачається, що судом було встановлені обставини, зокрема: ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, він має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на якого стягуються аліменти за рішенням суду; протягом останнього року ОСОБА_1 перераховує кошти на утримання дочки ОСОБА_11 , але як ствердила в судовому засіданні ОСОБА_5 , дані грошові перекази є не систематичними та в різному розмірі, що підтверджено платіжними документами, які містяться у вказаній справі, згідно яких ОСОБА_1 здійснював перекази коштів ОСОБА_5 з картки на картку без зазначення призначення платежу. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проходить військову службу, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечив, але надав докази, що має на утриманні ще дитину, на яку також сплачує аліменти у примусовому порядку.

Згідно із ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З копії довідки № 18 від 15.03.2022 (а.с. 16) вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 з 24.02.2022 року перебував на військовій службі у В/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , а згідно копії первинної медичної карти невідкладної допомоги (а.с.19) позивач 23.06.2023 був поранений.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного Кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Таким чином, враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Позивач в обґрунтування позову вказує на те, що з моменту стягнення аліментів на сина по даний час у нього змінився сімейний стан, адже на його утриманні перебуває дочка.

Однак, суд критично оцінює дані доводи, оскільки зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19), а в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/3355/20, зазначено, що наявність сина та матері, на користь яких за рішеннями судів стягуються аліменти на їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, без доведення погіршення майнового стану платника аліментів.

Також, суд критично оцінює доводи позивача щодо зміни його матеріального стану внаслідок отриманого поранення, у зв`язку з чим він проходить лікування, йому здійснено три оперативні втручання, а надалі необхідно буде проходити тривале відновлювальне лікування, адже до суду не надано достатніх доказів у підтвердження обставин справи, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, позивачем до суду не надано доказів щодо перебування на примусовому виконанні виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення у справі щодо стягнення аліментів на дочку.

Щодо вказаних представником обставин, про неможливість позивачем сплачувати аліменти на сина у визначному розмірі, то згідно правової позиції, що міститься в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, враховуючи, що у даному випадку позивачем не доведено взагалі його незадовільне матеріальне становище.

Таким чином, позивачем не доведено зміну матеріального стану, а саме значного погіршення його матеріального становища з моменту стягнення аліментів, а згідно п. 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасник справи зобов`язаний подати усі докази в підтвердження вимог та не приховувати докази.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Отже, сторони у справі в рівних частках зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України (із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2833 гривні.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, законодавство передбачає стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, що узгоджується з обставинами даної справи.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

А згідно ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, з доходів (заробітків) позивача можуть проводитися відрахування на сплату аліментів на дітей до 70 %.

Таким чином, суд критично оцінює доводи представника позивача, з посиланням на рішення суду від 23.06.2023 у справі № 357/1813/23, оскільки розмір аліментів (1/4 частина його доходів на сина та 1/6 частина його доходу на дочку) відповідає положенням законодавства та інтересам дітей, їх рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку, а батьки зобов`язані створити необхідні для всебічного розвитку дітей умови.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 7, 182, 192 СК України, ст.4, 12, 13, 76-81, 82, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: відсутній у справі, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_6 ), про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 05.12.2023.

Суддя О. В. Бондаренко