Номер провадження: 22-ц/813/4961/23
Справа № 520/4771/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
29.05.2023 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П.. Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»,
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року,
за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Одеської міської ради,
Короткий зміст позовних вимог
На забезпечення вказаного кредитного договору 13 червня 2005 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,80 кв.м, житловою площею 55,90 кв.м.
13 червня 2005 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2007 року у справі № 2-4015/2007 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 у порядку поділу майна подружжя за ним визнано право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 року у справі № 2-1427/2009 задоволено позов ЗАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 32504,51 доларів США, еквівалентом 247395,09 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на червень 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 86246,24 доларів США, що еквівалентно 689107,46 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року у справі № 520/13863/13-ц частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звернуто стягнення на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 20 березня 2017 року заборгованість за кредитним договором, становить 170439,04 доларів США.

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у розмірі 12808,69 доларів США звернути стягнення на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування,з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2020 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 набув право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 не від іпотекодавця ОСОБА_3 , а за рішенням суду, тому положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Крім того, у 2014 році банк, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_5 в якості співвідповідача до участі у справі не залучав, він не був стороною договору іпотеки, тому відсутні підстави для звернення стягнення на належну йому 1/3 частину вказаної квартири.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року змінено в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на підставі судового рішення від 19 жовтня 2007 року у справі № 2-4015/2007 режим спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на предмет іпотеки припинився (стаття 372 ЦК України), вказане нерухоме майно перейшло в спільну часткову власність, тому кожен співвласник відповідає за свої зобов`язання перед третіми особами в межах своєї частки.

Також суд зазначив, що ОСОБА_5 , як особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

При цьому законодавець передбачив можливість кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок відповідної частки боржника, за умови надання доказів на підтвердження існування відповідних обставин. Проте банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, а саме щодо існування у відповідача кредитної заборгованості, суми погашення ним цієї заборгованості тощо, що є його процесуальним обов`язком.

Крім того, докази існування у відповідача іншого нерухомого майна у власності матеріали справи не містять, у зв`язку з чим до спірного нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_5 , застосовуються обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 26 травня 2021 року касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнив частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, скасовуючи постанову Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, зазначив, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не є підставою для відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказав на те, що у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд: у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Скасовуючи рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд першої інстанції у порушення вимог статей 263-265 ЦПК України не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову у позові з підстав, викладених у рішенні.

Після повернення справи на новий розгляду Київський районний суд м. Одеси рішенням від 23 листопада 2022 року у задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив.

Суд обґрунтував рішення тим, що позивач, який звернувся до суду із позовними вимогами про дострокове стягнення заборгованості фактично і юридично змінив умови договору щодо строку дії вказаного кредитного договору, а тому рішенням суду від 03.12.2009 року у справі № 2-1427/2009 , яке набрало законної сили, встановлені остаточні розміри заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2005 року № ODH0GF02092051, та всі подальші розрахунки заборгованості за умовами даного договору є нікчемними. Між сторонами кредитного договору після відповідного рішення суду виникли нові зобов`язання, пов`язані із належним виконанням рішення суду, та повернення розміру заборгованості, визначеної у вказаному рішенні суду. Факт несвоєчасного виконання вказаного зобов`язання може бути лише підставою для нарахування грошової відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги, що розмір заборгованості, визначений позивачем, не відповідає вимогам закону, а самостійне визначення іншого розміру заборгованості, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України приведе до виходу судом за межі заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позові слід відмовити з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Позивач посилається на те, що відповідачем відсутність заборгованості не спростовано.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2023 року відповідачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_6 отримала 01.03.2023 року, що підтверджується розпискою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості таким, що не відповідає дійсності, вимоги пред`явлені поза межами строку позовної давності.

Пояснень від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору не надходило.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» зареєстроване у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копію ухвали про відкриття провадження позивач отримав 14.02.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник позивача у судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Треті особи в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який звернувся до суду із позовними вимогами про дострокове стягнення заборгованості фактично і юридично змінив умови договору щодо строку дії вказаного кредитного договору, а тому рішенням суду від 03.12.2009 року у справі №2-1427/2009, яке набрало законної сили, були встановлені остаточні розміри заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2005 року № ODH0GF02092051, та всі подальші розрахунки заборгованості за умовами даного договору є нікчемними. Між сторонами кредитного договору після відповідного рішення суду виникли нові зобов`язання, пов`язані із належним виконанням рішення суду, та повернення розміру заборгованості, визначеного у вказаному рішенні суду. Факт про несвоєчасного виконання вказаного зобов`язання може бути лише підставою для нарахування грошової відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції вважав, що розмір заборгованості, визначений позивачем, не відповідає вимогам закону, а самостійне визначення іншого розміру заборгованості, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України приведе до виходу судом за межі заявлених позовних вимог, тому дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 червня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ODH0GF02092051, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 33630 дол. США. ОСОБА_3 зобов`язалась до 11 червня 2020 року повернути суму кредиту та сплачувати щомісяця 11,04 % річних за користування кредитом.

В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_3 13 червня 2005 року укладено договір іпотеки, за умовами якого остання надала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,80 кв. м, у тому числі житловою 55,9 кв.м.

13 червня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2007 року у справі № 2-4015/07 в порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_3 у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та виділено у власність ОСОБА_1 1/3 частину зазначеної квартири, яку подружжя набуло у спільну сумісну власність за час перебування в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16, а тому іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 року у справі № 2-1427/2009 задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 27.05.2009 року у розмірі 32504,51 дол. США, що еквівалентно 247395,09 грн і складається з: 25464,46 доларів США - заборгованості за кредитом; 4344,27 доларів США - заборгованості за відсотками; 826,20 доларів - заборгованість з комісії; 1869,58 доларів пеня.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року у справі № 520/13863/13-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у розмірі 86246 (вісімдесят шість тисяч двісті сорок шість) доларів США 24 центи, що за курсом НБУ складає 689107 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч сто сім) грн 46 коп., звернуто стягнення на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , та складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 55,9 кв.м та підсобних приміщень, загальною площею 80,8 кв.м, шляхом продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка буде встановлена оцінкою, проведеною в межах виконавчого провадження, з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки - 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , та складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 55,9 кв.м та підсобних приміщень, загальною площею 80,8 кв.м.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області 26.03.2015 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року змінено, у зв`язку з чим слова та цифри в абзаці другому резолютивної частини рішення наступного змісту: …на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, яка буде встановлена оцінкою, проведеною в межах виконавчого провадження, з укладенням від імені ОСОБА_3 договору…, замінити словами наступного змісту: …за ціною, встановленої на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид іпотечного майна, з укладенням договору…. В іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором № ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у відповідачки ОСОБА_3 наявна заборгованість за кредитним договором, яка дорівнює 86246,24 доларів США, та складається з: 26811,63 дол. США заборгованість за кредитом; 20 875,15 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 353,40 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 35 206,06 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у розмірі 12808,69 доларів США звернути стягнення на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на квартиру залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року змінено в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 26 травня 2021 року касаційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволена частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2020 року та постанова Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року скасовані, справу передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року зазначив, що апеляційний суд не врахував, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не є підставою для відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Верховний Суд вказав, що визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку банку), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Проте апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, а саме наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень частини 5 статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) зазначено, що: наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у розмірі 12808,69 доларів США звернути стягнення на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з розрахунком банку станом на 20 березня 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 170439,04 дол. США, складовими якої є: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26811,63 дол. США; заборгованості за процентами 38710,25 дол. США, заборгованість з комісії 5394,60 дол. США, пеня 99522,56 дол. США.

Позивачем в тексті позовної заяви зазначено, що станом на 20 березня 2017 року заборгованість за кредитним договором № ODH0GF02092051 від 13.06.2005року становить 170439,04 дол. США, надавши розрахунок цієї заборгованості, проте в прохальній частині позовної заяви просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12808,69 доларів США.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що розмір заборгованості, визначений позивачем, не відповідає вимогам закону, а самостійне визначення іншого розміру заборгованості, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України приведе до виходу судом за межі заявлених позовних вимог.

При визначенні розміру заборгованості, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки розрахунку заборгованості в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача зазначено, що сума 12808,69 доларів США є заборгованістю за тілом кредиту, і складається із частини заборгованості за тілом кредиту, стягнутої рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 року у справі № 2-1427/2009 (25464,46 доларів США / 2 = 12732,32 доларів США), але при підрахунку зазначено 12808,69 доларів США.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач просить звернути стягнення на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у розмірі 12808,69 доларів США, яка є заборгованістю за тілом кредиту.

Щодо строку позовної давності

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що настання строку кредитування за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

У постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 361/7076/19 (провадження № 61-9745св21) Верховного Суду міститься висновок про те, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У постанові Верховного суду від 10.05.2023 року у справі № 127/3866/17 зазначено, що тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

У 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» скористалося своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінило строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з позовом до позичальника та поручителя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатом розгляду якого рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 року у справі № 2-1427/2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року, яка виникла станом на 27.05.2009 року у розмірі 32504,51 дол. США, що еквівалентно 247395,09 грн і складається з: 25464,46 доларів США - заборгованості за тілом кредиту; 4344,27 доларів США - заборгованості за відсотками; 826,20 доларів США - заборгованість з комісії; 1869,58 доларів США пеня.

16 грудня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» зверталось до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року у справі № 520/13863/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у розмірі 86246 (вісімдесят шість тисяч двісті сорок шість) доларів США 24 центи, що за курсом НБУ складає 689 107 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч сто сім) грн 46 коп., звернуто стягнення на 2/3 частини квартири під АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини свідчать про те, що строк на звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив у травні 2012 року, оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор звернувся у травні 2009 року. Отже обставини звернення позивача у грудні 2013 року із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки виникли вже після її спливу в травні 2012 року. При цьому тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності.

З позовом у даній справі позивач звернувся до суду 24.04.2017 року.

В суді першої інстанції ОСОБА_7 заявлялось про застосування позовної давності.

Отже із вимогою про дострокове повернення кредитної заборгованості банк звернувся у травні 2009 року, що мало наслідком зміни строку кредитування та початоку відліку позовної давності, при цьому звернення банку у грудні 2013 року із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про переривання строку позовної давності, при цьому із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» звернулося у квітні 2017 року, тобто після закінчення строку позовної давності.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження поважності причин, які об`єктивно перешкодили пред`явити позов в межах строку позовної давності.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилився щодо мотивів, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко