Провадження № 2/686/1359/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., при секретарі - Боднар А.П., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третіх осіб на стороні відповідача: Хмельницької районної державної нотаріальної контори, Чорноострівської селищної ради Хмельницького району про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2022 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Хмельницька районна державна нотаріальна контора, Чорноострівська селищна рада Хмельницького району про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який доводився батьком позивачу. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина та до спадкової маси увійшло будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . зазначеного домоволодіння була особистою власністю ОСОБА_5 , оскільки частка була йому подарована 10.08.1978 року відповідно до договору дарування, а частки є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Позивач в силу норм ст. 549 УК УРСР та ст. 1268 ЦК України є таким що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті батька постійно із ним проживав. Проте нотаріусом не було з`ясовано коло всіх спадкоємців, внаслідок чого свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 отримала лише ОСОБА_6 (дружиною померлого), чим позивача фактично було позбавлено права на спадкування частки майна після смерті батька.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , її спадкоємцями є донька - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_3 . Спадкова маса, що залишилася після смерті ОСОБА_6 складає 11/16 будинковолодіння в АДРЕСА_1 . Тому, після смерті ОСОБА_6 позивачу належить 11/32 частка у спадковому майні, з розрахунку 11/16 : 2 (оскільки після смерті ОСОБА_6 є два спадкоємці за законом: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_5 5/16 частки будинковолодіння (в силі вимог ст. 549 УК УРСР та ст. 1268 ЦК України) та після смерті ОСОБА_6 11/32 частки будинковолодіння, тому частка ОСОБА_3 у будинковолодінні становить 21/32. Оскільки ОСОБА_6 право власності на будиковолодіння не зареєструвала, не можливо отримати свідоцтво через відсутність правовстановлюючих документів. У зв`язку із наведеним позивач змушений звернутись до суду.

01.08.2022 року позовну заяву залишено без руху.

10.08.2022 року від позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

22.08.2022 року по справі відкрите провадження, призначено підготовче засідання.

27.10.2022 року справу призначено до слухання по суті та постановлено ухвалу про витребування доказів.

11.11.2022 року надійшла копія спадкової справи до майна померлої ОСОБА_6

16.11.2022 року надійшла копія спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 .

Сторони неодноразово заявляли клопотання про відкладення слухання справи.

03.03.2023 року представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити із наведених підстав, вважає, що строк на звернення до суду із даним позовом не пропущений, оскільки про те, що свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті батька видано ОСОБА_6 , позивач дізнався лише у вересні 2019 року, оскільки вважав, що фактично прийняв частку спадкового майна.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні з підстав необґрунтованості та просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до першої вимоги.

Треті особи в судове засідання не з`явились, подали заяви про слухання справи у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 . 10.08.1978 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування подарувала ОСОБА_5 незакінчене будівництво готовністю 25% житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції від 20.06.1969 року) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Тобто, 25% будинковолодіння (що еквівалентно частки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_5 , а 75% або частки є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до акту прийому в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських споруд індивідуального будівництва від 19.12.1985 року, ОСОБА_5 закінчив будівництво житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина та до спадкової маси ввійшло будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

На момент смерті ОСОБА_5 , разом з ним були зареєстровані та проживали його дружина - ОСОБА_6 та син - ОСОБА_3 , що підтверджується відміткою у паспорті ОСОБА_3 ..

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, фактично ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 у силу норм ст. 549 УК УРСР та ст. 1268 ЦК України.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (стаття 561 ЦК УРСР).

Однак, нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 лише для ОСОБА_6 .

Оскільки 1/4 частки (25% подарованого незавершеного будівництва) будинковолодіння було особистою власністю ОСОБА_5 та не належало до спільної сумісної власності подружжя (на підставі статті 24 Кодексу про шлюб та смію України), тому після смерті ОСОБА_5 3/4 частки будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя та у спадкову масу після смерті ОСОБА_5 входить 3/8 частки будинковолодіння, оскільки інші 3/8 частки є особистою власністю ОСОБА_6 ..

Тобто, спадкова маса після смерті ОСОБА_5 складається з частки (особиста власність ОСОБА_5 + 3/8 частки будинковолодіння спільна сумісна власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), що становить 5/8 частки будинковолодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 є таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до статті 549 ЦК УРСР, тому останньому належить 5/16 частки від спадкової

маси (5/8 : 2 (оскільки є два спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачено, що якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частино, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

За таких обставин, під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 ,. нотаріус не з`ясувала коло осіб, які мають право на спадщину за законом (відповідно до Інструкції), чим фактично позбавила позивача права на спадкування частки майна після смерті батька.

Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23.02.2021 №204/8089/17 «позивач успадкував за законом право на частину нерухомого майна, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що нотаріус не врахував наявність ще одного спадкоємця першої черги та порушив права позивача на спадкування належної йому частини спадщини, тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку».

Викладене узгоджується із практикою Верховного Суду висловленою, зокрема у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 592/11686/15-ц (провадження № 61- 23208св19).

Прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом і за заповітом, так і права на обов`язкову частку у спадщині. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22.06.2020 року по справі № 556/734/13-ц та від 21.07.2021.

Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 , оскільки нотаріус не врахував наявність ще одного спадкоємця першої черги та порушив права позивача на спадкування належної йому частини спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , спадкоємцями за законом майна ОСОБА_6 є її донька - ОСОБА_4 та її син - ОСОБА_3 .

Спадкова маса, що залишилася після смерті ОСОБА_6 складає 11/16 будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, після смерті ОСОБА_6 для ОСОБА_3 належить 11/32 частка у спадковому майні, з розрахунку 11/16 : 2 (оскільки після смерті ОСОБА_6 є два спадкоємці за законом: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_5 5/16 частки будинковолодіння (в силі вимог ст. 549 УК УРСР та ст. 1268 ЦК України) та після смерті ОСОБА_6 11/32 частки будинковолодіння, тому частка ОСОБА_3 у будинковолодінні становить 21/32.

Оскільки після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 хоч і прийняла спадщину, однак право власності на будинковолодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не зареєструвала, внаслідок чого не можливо отримати свідоцтво через відсутність правовстановлюючих документів.

Отже, за таких обставин по справі, слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на 21/32 частки будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому суд вважає що клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивач про існування свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 2-4370 від 07.12.2000р., дізнався лише у вересні 2019 року, а до суду звернувся 28.07.2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов є підставним, обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки обставини викладені у ньому повністю знайшли своє підтвердження під час слухання справи.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 30, 48, 76, 78, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 2-4370 від 07.12.2000р. видане державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори на ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 .

Визнати право власності в порядку спадкування за законом на 21/32 частки будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.06.2023 року.

Суддя:

Позивач: ОСОБА_3 . Хмельницька область, Хмельницький район, с.

Мар`янівка, ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 . Хмельницька область, Хмельницький

район, с. Мар`янівка.

Треті особи: Хмельницька районна державна нотаріальна контора, м. Хмельницький,

вул. Староміська 2, , тел. 70 23 50.

Чорноострівська селищна рада, Хмельницького району, Хмельницької

області, смт. Чорний Острів, вул. Незалежності 17, , тел. 62 22 74.