Справа № 341/2261/23
Провадження № 22-ц/4808/1385/23
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є.Є.,

секретар: Возняк В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 18 жовтня 2023 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява обґрунтована тим, що вона та ОСОБА_2 є колишнім подружжям. Шлюб розірвано в 1990 році, однак через відсутність житла у ОСОБА_2 вони продовжують проживати в одному будинку. Заявниця тривалий час страждала від фізичного та психологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 , однак через маніпуляції та залякування кривдника, дані факти замовчувала.

24 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою в поліцію про вчинення домашнього насильства стосовно неї колишнім чоловіком. За результатами розгляду заяви, працівниками відділення поліції № 3 у м. Галичі було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Також на основі проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства кривднику було винесено терміновий заборонний припис.

04 липня 2023 року постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, як наслідок накладено адміністративне стягнення. Окрім того,ОСОБА_1 ще двічі зверталася до поліції із заявою про повторні вчинки домашнього насильства ОСОБА_2 , на підставі заяв працівниками поліції були складені протоколи про адміністративне правопорушення, передбачені частиною 2 статті 173 КУпАП, які перебували на розгляді в суді.

Хвилюючись за своє життя та здоров`я ОСОБА_1 була змушена звернутися з відповідною заявою до суду , у якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та встановити заходи тимчасового обмеження прав, покласти на нього відповідні обов`язки строком на 6 місяців.

Рішенням Галицького районного суду від 18 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким строком на 3 місяці визначено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та покладено на ОСОБА_2 , наступні обов`язки:

- заборонити особисто і через третіх осіб переслідувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, просить рішення Галицького районного суду від 18 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про видачу обмежувального припису, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за вищевказаною адресою;

- заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори, листування через будь-які месенджери (вайбер, телеграмм, ін. додатки), електронну адресу чи соціальні мережі з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення суду щодо тимчасових обмежень, які визначені обмежувальним приписом не гарантують їй безпеку від кривдника та в повній мірі не захищають її. Крім того, рішення суду не запобігає повторності вчинення домашнього насилля кривдником по відношенню до неї.

Адже після ухвалення рішення, того ж дня ОСОБА_2 вчинив насильство щодо ОСОБА_1 та її матері. До того ж, кривдник несе небезпеку її життю та здоров`ю. Заходи, застосовані поліцією, не дають жодних результатів, а тільки погіршують ситуацію. ОСОБА_2 веде себе агресивно, вважаючи, що не понесе належної відповідальності.

Виходячи з цього, суд видаючи обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 та покладаючи на нього два обов`язки, дав невірну оцінку зібраним доказам, знехтував фактом невиконання термінового заборонного припису кривдником, що був встановлений раніше, а також не врахував факту систематичного вчинення домашнього насильства кривдником.

Тому вважає, що суд мав встановити більше коло обов`язків та обмежень для ОСОБА_2 з метою запобіганню вчинення домашнього насильства щодо неї та захисту її прав.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 опікуном двох онуків. Проживає з ОСОБА_2 в одному будинку. ОСОБА_2 проживає у лівій кімнаті, ОСОБА_1 у правій кімнаті при вході в будинок, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 17 жовтня 2023 року.

24 червня 2023 року ОСОБА_2 видано терміновий заборонний припис з визначеним заходом у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою у період з 15 год. 24 червня 2023 року по 15 год. 25 червня 2023 року (а.с. 13).

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2023 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП по факту конфлікту з ОСОБА_1 , що мав місце 24 червня 2023 року, в ході якого обзивав ОСОБА_1 нецензурними словами та на такого накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с. 7).

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 вчинив відносно заявниці домашнє насильство.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано суду доказів про те, що ОСОБА_2 вчиняв відносно неї фізичне насильство, та те, що останній систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство.

Положеннями статті 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Враховуючи усі надані заявником докази, вимоги закону, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу колегія суддів вважає, що надані заявницею докази у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , а тому, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування інших обмежень, вказаних заявницею, а саме: заборони ОСОБА_2 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 200 м до місця проживання ОСОБА_1 з огляду на наступне.

При вирішенні питання щодо застосування таких заходів суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Разом із тим, в межах даної справи ОСОБА_1 не доведено наявності підстав для застосування заходу обмеження права заінтересованої особи ОСОБА_2 на його єдине житло. Колегія суддів враховує відсутність системності протиправних дій відносно заявниці. Судом не встановлено, що ОСОБА_2 вчиняє відносно заявниці фізичне чи економічне насильство, перешкод у користування будинком не встановлено.

Колегія суддів вважає, що застосування заборони ОСОБА_2 перебувати у місці їх спільного проживання з ОСОБА_1 та наближатися до неї на відстань менше 200 м до місця її проживання, яке є і місцем проживання ОСОБА_2 , не буде пропорційним втручанням у обмежені його права користування житлом з урахуванням встановлених обставин по справі.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева