ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Суми

Справа №588/610/23

Номер провадження 22-ц/816/1603/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Собини Павла Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року у складі судді Щербаченко М.В., ухвалене в м. Тростянець Сумської області, повний текст рішення виготовлено 19 липня 2023 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

24 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16 березня 2023 року ОСОБА_2 розмістив в соціальній мережі Фейсбук на власній сторінці «Тростянець без обмежень» та сторінці «Охтирський район без обмежень» публікацію, перша частина якої є наступного змісту: «Я звісно можу мати глибоке переконання, про те що ОСОБА_4 , виславши власного сина за кордон, щоб не заважав, перетворила своє помешкання на притон, де надає послуги зовсім не юридичного характеру, а під час зловживання продукцією ТМ ОСОБА_5 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині ОСОБА_6 ».

Вважає дії відповідача ганебними і такими, що зачіпають її гідність та ділову репутацію, зачіпають її батька ОСОБА_7 , який проживає разом із нею, та її неповнолітнього сина ОСОБА_8 . Вказаний наклеп негативно впливає на її імідж як мешканця багатоквартирного будинку, в якому вона проживає разом із сім`єю.

Після того, як її батько прочитав вказану публікацію, у нього через надмірне хвилювання підвищився тиск та стався гіпертонічний криз. Крім того, наведені у публікації неправдиві факти негативно впливають на її сина та можуть мати негативний вплив на його відносини з іншими людьми. Вказаним наклепом вкрай обурені мешканці багатоквартирного будинку, де вона проживає.

На думку позивачки, у наведеному фрагменті публікації відповідача поширена завідомо неправдива інформація, яка ганьбить її та членів її родини, ця інформація має всі ознаки наклепу та не має відношення до оціночних суджень. Станом на дату звернення до суду ця публікація досі залишається загальнодоступною.

Зазначає, що їй була завдана моральна шкода, яку з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань, які понесла вона та члени її родини, вона оцінює в 70 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності та честі наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в соціальній мережі фейсбук на власній сторінці ІНФОРМАЦІЯ_1 та сторінці « ОСОБА_9 без обмежень» ІНФОРМАЦІЯ_2 та сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що « ОСОБА_4 , виславши власного сина за кордон, щоб не заважав, перетворила своє помешкання на притон, де надає послуги зовсім не юридичного характеру, а під час зловживання продукцією ТМ ОСОБА_5 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині Міняйло»;

2) зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену неправдиву інформацію, розміщену в соціальній мережі фейсбук на власній сторінці, сторінці «Тростянець без обмежень» та сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відносно ОСОБА_1 шляхом розміщення на власній сторінці та групах «Тростянець без обмежень» та «Охтирський район без обмежень» повідомлення про опублікування вказаних недостовірних даних про неї;

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 70 000 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн 00 коп. та 383 грн 81 коп. судового збору.

Позов в частині інших вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Стягнути з позивачки судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалено всупереч ст. 31 Закону України «Про інформацію». Вказує на те, що серед фактичних обставин установлених судом в рішенні зазначається, що на момент розміщення відповідачем вказаної публікації позивачка займала посаду заступника міського голови Тростянецької міської територіальної громади, тобто являлась суб`єктом владних повноважень.

На думку відповідача, судом неналежним чином досліджувались надані до відзиву докази, оскільки той факт, що ОСОБА_1 сама задавала такий тон спілкування в соціальній мережі, підтверджується відповідними скріншотами. Суддя відмовилася оголошувати письмові докази через їх принизливий зміст.

Вважає, що надані ним докази (скріншоти) підтверджують причини надання оцінки поведінці позивачки, як аморальній та ганебній.

Наголошує на тому, що позивачка сама нав`язувала певний тон та тему спілкування, використовуючи безпідставні звинувачення, нею самою піднято питання стосовно дій, як матері, вона за власної ініціативи зачіпала інтереси його родини, розповсюджувала завідомо неправдиву інформацію у брутальній та принизливій формі, яка стосується його приватного життя, таким чином здійснюючи усвідомлену провокацію. Реалізуючи свій злочинний умисел з метою отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_1 використала провокативні висловлювання та підроблені документи.

Зазначає, що відповідачка використовувала у якості доказу «характеристику ОСББ», що містить завідомо недостовірні відомості. Позивачка, являючись секретарем ОСББ, від якого було надано довідку, що містить завідомо неправдиві відомості, вирішила заволодіти коштами у сумі 70 000 грн в якості компенсації, змусивши його через суд спростовувати правдиву інформацію.

Вважає, що в його висловлюванні, не зважаючи на його негативний характер, відсутнє будь-яке перебільшення та наявне фактичне підґрунтя, а позивачка мала пряму можливість спростування інформації з його публікації, що підлягає спростуванню.

Крім того, вважає, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про допит всіх причетних осіб, повному дослідженні спірної публікації та огляді помешкання ОСОБА_1 , що значно вплинуло на результати судового рішення.

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що в апеляційній скарзі не міститься жодного посилання на норми чинного законодавства, неправильне застосування яких мало місце під час ухвалення рішення, натомість відповідач на власний розсуд перекручує текст рішення та робить висновки, які в ньому відсутні.

Виходячи з вимог апеляційної скарги, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною відповідного фрагменту інформації та зобов`язання відповідача її спростувати, не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2023 року відповідач ОСОБА_2 в соціальній мережі Facebook на особистій сторінці, а також на сторінці «Тростянець без обмежень» та сторінці «Охтирський район без обмежень» розмістив публікацію з посиланням на відеозапис судового засідання за участі відповідача та фотозображенням листа Тростянецької міської ради від 28 липня 2022 року № 2807/1 підписаного позивачкою ОСОБА_1 , як заступником міського голови. В указаному листі, який адресовано до Служби безпеки України та Офіса Генерального прокурора, Тростянецька міська рада звертається до указаних органів з метою перевірки причетності члена партії «Наш край» та депутата Охтирської міської ради Партали В.І. до діяльності народного депутата ОСОБА_10 та просить з`ясувати, з якою метою ОСОБА_2 збирає інформацію про посадових осіб органів місцевого самоврядування (а.с.15-17).

Відповідач є адміністратором груп «Тростянець без обмежень» (14,7 тис. учасників) та «Охтирський район без обмежень» (1614 учасників) (а.с.11, 12).

Текст спірної публікації, розміщення якої в соціальній мережі Facebook відповідач не оспорює, розпочинається з фрагменту, який ОСОБА_1 просить визнати недостовірним як такий, що містить фактичні твердження, які вигадані, викладені у брутальній і принизливій формі і не відповідають дійсності: «Я звісно можу мати глибоке переконання, про те що ОСОБА_4 , виславши власного сина за кордон, щоб не заважав, перетворила своє помешкання на притон, де надає послуги зовсім не юридичного характеру, а під час зловживання продукцією ТМ ОСОБА_5 та іншими стимуляторами її бурхливої активності, надсилає витвори своєї хворої уяви до слідчих органів і в цьому було б набагато більше фактажу та підтверджень ніж в писанині ОСОБА_6 ».

На момент розміщення відповідачем указаної публікації позивачка обіймала посаду заступника міського голови Тростянецької міської територіальної громади.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація є провокативною, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані. Вислови відповідача, викладені в оспорюваному позивачкою фрагменті, не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, у тому числі наданими нею характеристикою з місця проживання та листом депутата Сумської обласної ради, тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині її вимог про визнання недостовірним відповідного фрагменту інформації та зобов`язання відповідача її спростувати. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вказав, що висловлення відповідачем суб`єктивної думки у формі оціночних суджень, що стосується приватного життя ОСОБА_1 у брутальній та принизливій формі, є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодувати завдану позивачці моральну шкоди, розмір якої суд визначив у сумі 10 000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

З позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності і честі.

Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Згідно зі статтею 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 270 ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи належить право на повагу до гідності та честі.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про інформацію» суб`єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Але, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

В даній справі суд першої інстанції встановив, що вказана у оспорюваному фрагменті публікації відповідача інформація є очевидно негативною, викладена у брутальній та принизливій формі, стосується приватного життя позивача, а не її професійної діяльності, а також характеризує її поведінку як матері стосовно сина, який , на думку відповідача, їй заважає. У спірному фрагменті публікації формується негативний морально-етичний портрет позивачки у приватному житті у принизливій формі, характеризує її як особу, яка веде аморальний спосіб життя і перетворила помешкання на притон.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що висловлювання відповідачем суб`єктивної думки у формі оціночних суджень, що стосується приватного життя позивачки у брутальній та принизливій формі є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодувати завдану позивачці моральну шкоду.

З приводу доводів апеляційної скарги, що ухвалене судом рішення суперечить ст. 31 Закону України «Про інформацію», колегія суддів зауважує, що в даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила спростувати інформацію, яка стосується її приватного життя та не стосується її професійної діяльності на посаді заступника міського голови Тростянецької міської територіальної громади.

Стосовно тверджень відповідача, що позивачка сама нав`язувала йому певний тон та тему спілкування, використовуючи безпідставні звинувачення, зачіпала інтереси його родини, розповсюджувала завідомо неправдиву інформацію у брутальній та принизливій формі, яка стосується його приватного життя, колегія суддів зауважує, що це не стосується предмету спору у даній справі.

З приводу розміру присудженої до стягнення моральної шкоди апеляційна скарга доводів не містить.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права при апеляційному перегляді справи не встановлено.

Що стосується наданих ОСОБА_2 апеляційному суду нових доказів, а саме копій листів Сумської обласної прокуратури та витягів з ЄРДР (а.с. 100103), колегія суддів апеляційного суду вказані докази не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, нові докази, а саме копії листів Сумської обласної прокуратури та витягів з ЄРДР, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймаються під час апеляційного перегляду справи, оскільки надані апеляційному суду без додержання порядку та строків їх подання.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 6 грудня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов