К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року місто Київ

справа № 211/1305/22-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/6162/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Хайнацького Є.С. від 19 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Українська залізниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що з 1997 року ОСОБА_1 працював в АТ "Українська залізниця", з 2011 року по 2013 рік займав посаду начальника Локомотивного депо Смородине, а в подальшому - помічника машиніста тепловоза.

Наказом начальника виробничого підрозділу "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" Бегеменко В. від 18 лютого 2018 року № 4 за прогул з 10 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року на

позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Наказом відповідача від 18 лютого 2022 року № 14/ос припинено трудові відносини з ОСОБА_1 та компенсовано дні невикористаної відпустки.

Позивач вважав накази про звільнення незаконними, оскільки він був відсутній на роботі у період 10 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року у зв`язку з хворобою та перебуванням на самоізоляції. Крім того, ці дні не були робочим часом помічника машиніста тепловоза. Графік роботи на листопад 2021 року не був затверджений та доведений до його відома.

Також відповідачем не було дотримано процедуру погодження звільнення позивача з профспілковою організацією; не надано йому можливість надати письмові пояснення; пропущено встановлений частиною 1 статті 148 КЗпП України строк застосування дисциплінарної відповідальності.

Крім того, у наказах про звільнення викладені суперечливі причини: "з невідомих причин допустив прогул" та "без поважних причин допустив прогул"

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними та скасувати накази про звільнення від 18 лютого 2022 року № 4, № 14/ос; поновити його на посаді помічника машиніста тепловоза виробничого підрозділу "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 лютого 2022 року по день ухвалення рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку в розмірі 912 грн. 86 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем не спростовано факт прогулу без поважних причин у період з 10 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року включно, а тому звільнення на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України є законним. Також судом не встановлено порушень відповідачем трудового законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що висновок суду про відсутність поважних причин невиходу на роботу у період з 10 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року є помилковим, оскільки це було пов`язано зі станом здоров`я і підтверджується відповідними записами лікарів у медичній картці за 10 та 12 листопад 2021 року, а з 14 по 27 листопада 2021 року він був зобов`язаний знаходитися на самоізоляції, що також підтверджується довідкою

лікаря-епідеміолога Тростянецького відділення охтирського районного відділу ДУ "Сумський ОЦКПХ МОЗ" Т. Своякової та завідувача В. Одража. Крім того, графік роботи ОСОБА_1 у спірний період взагалі не було затверджено, а тому відсутні підстави вважати ці дні його робочим часом. Більше того, графік змінності має включати відомості про початок роботи, перерву та закінчення роботи, однак відповідачем такий графік не затверджувався. Посадова інструкція помічника машиніста тепловоза не затверджувалась, а Інструкція локомотивної бригади та машиніста-інструктора локомотивних бригад від 22 листопада 2004 року № 876-ЦЗ не є посадовою інструкцією позивача, оскільки не містить його безпосередніх обов`язків, що спростовує висновок про порушення ним посадових обов`язків. Суд першої інстанції помилково взяв до уваги акти відповідача від 15, 16 листопада 2021 року та 7 січня 2022 року, оскільки вони були складені в односторонньому порядку; не надавалися позивачу; складалися за місцем проживання позивача, однак виготовлені в друкованому вигляді, що є неможливим з технічної точки зору; не містять вхідного номера документів; наказ про створення комісії для фіксування відповідних подій відсутній, що виключає наявність повноважень у осіб, які їх складали.

ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, а тому питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності обов`язково мало розглядатися за участю її представників. Подання про розірвання трудового договору з працівником від 31 січня 2022 року отримано профспілкою 14 лютого 2022 року і листом від 23 лютого 2022 року було відмовлено у наданні дозволу на звільнення позивача, однак звільнення відбулося 18 лютого 2022 року, тобто без згоди профспілкового органу. Крім того, притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося з порушенням встановленого строку, передбаченого статтею 148 КЗпП України.

Також суд першої інстанції безпідставно допустив до участі у справі представників регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" - Панченко П.Е. та Макотренко В.П., оскільки філія не є юридичною особою і відповідачем у даній справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" вказує на безпідставність її доводів та наголошує, що звільнення позивача відбулося з дотриманням трудового законодавства.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке відбулося в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник АТ "Українська залізниця" - Панченко П.Е. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо в судове засідання не з`явилася про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що з 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 працював помічником машиніста тепловоза у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця"; був членом вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (том І а.с. 95,89).

Згідно з копією акту від 15 листопада 2021 року, складеного заступником начальника депо Шалапчуком М.А. , старшим нарядником локомотивних бригад ОСОБА_4 , виконуючим обов`язки машиніста інструктора локомотивних бригад ОСОБА_5 , помічник машиніста тепловоза ОСОБА_1 не з`явився на роботу без поважних причин 10 листопада 2021 року та відсутній на час складання акту; документи, що підтверджують факт його відсутності на роботі з поважних причин, відсутні (том І а.с. 109).

В цей же день, комісією у складі заступника начальника депо Шалапчука М.А., помічника начальника (з кадрових питань) ОСОБА_6 , голови первинної профспілкової організації Мар`юка О.Я., виконуючого обов`язки машиніста інструктора локомотивних бригад ОСОБА_5 здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 з метою встановлення причин неявки на роботу. Відповідно до копії акту, складеного за результатами виїзду, ОСОБА_1 не надав пояснення щодо відсутності на роботі з 10 листопада 2021 року (том І а.с. 110).

16 листопада 2021 року комісія у складі заступника начальника депо Шалапчука М.А., помічника начальника (з кадрових питань) Овчаренко І.О., голови первинної профспілкової організації Мар`юка О.Я., повторно здійснила виїзд до ОСОБА_1 для вручення листа щодо його неявки на роботу без поважних причин з 10 листопада 2021 року, однак двері до квартири ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав, про що складено відповідний акт (том І а.с. 111).

Листом від 16 листопада 2021 року № 66 виробничим підрозділом "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" запропоновано ОСОБА_1 терміново надати до відділу кадрів особисте письмове пояснення з приводу його відсутності на роботі, починаючи з 10 листопада 2021 року. Зазначений лист направлено адресату 17 листопада 2021 року, що підтверджується копією фіскального чека АТ "Укрпошта" від 17 листопада 2021 року; відправлення вручене члену сім`ї 20 листопада 2021 року (том І а.с. 85-87).

Згідно копії довідки Тростянецького відділення Охтирського районного відділу Державної установи "Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" від 17 листопада 2021 року № 09-2/2550 ОСОБА_1 мав близький контакт з особою з підозрілим (ймовірним, підтвердженим) випадком захворювання на інфекцію COVID-19; дата останнього контакту - 13 листопада 2021 року, та повинен знаходитись на самоізоляції з 14 листопада 2021 року по 27 листопада 2021 року (включно) (том І а.с. 24).

Листом відповідача від 20 грудня 2021 року № 76 ОСОБА_1 запрошено на оперативну нараду 22 грудня 2021 року з приводу його відсутності на роботі з 10 по 17 листопада 2021 року (том І а.с. 79).

Листом виробничого підрозділу "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця"від 6 січня 2022 року № 2 запрошено голову Профспілкової організації Криворізького локомотивного депо на оперативну нараду 11 січня 2022 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за прогул помічника машиніста тепловоза локомотивного депо Смородине ОСОБА_1 . Зазначений лист направлено адресату 6 січня 2022 року, що підтверджується копією фіскального чека АТ "Укрпошта" (том І а.с. 81, 82).

Листами від 6 січня 2022 року № 3 ОСОБА_1 також запрошено на оперативну нараду 11 січня 2022 року з приводу його відсутності на роботі з 10 по 17 листопада 2021 року та в чергове запропоновано надати письмові пояснення з цього приводу (том І а.с. 80, 88).

Згідно з копією акту від 7 січня 2022 року, складеного комісією ТЧ-8, ТЧД-8, ЧМІ-8, ОСОБА_1 відмовився від отримання листа-запрошення на оперативну нараду, яка відбудеться в кабінеті начальника депо 11 січня 2022 року, а також надати письмове пояснення до кінця дня 7 січня 2022 року щодо неявки на роботу у спірний період (том І а.с. 84).

На оперативній нараді при начальнику локомотивного депо Смородине від 28 січня 2022 року постановлено накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за допущені прогули без поважних причин з 10 по 17 листопада 2021 року (том І а.с. 112-114).

31 січня 2022 року виробничий підрозділ "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" направив голові первинної профспілкової організації вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо Федоренко В. подання про розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_1 за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, яке було вручено 14 лютого 2022 року (том І а.с. 25-29).

Наказом начальника виробничого підрозділу "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" Бегменко В. від 18 лютого 2022 року № 4 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за допущений з 10 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року включно прогул без поважних причин, чим порушено вимоги пункту 3.3 Інструкції локомотивної бригади ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22 листопада 2004 року № 876-ЦЗ, накладено на помічника машиніста тепловоза ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (том І а.с. 15).

Наказом (розпорядженням) начальника виробничого підрозділу "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" Бегменко В. від 18 лютого 2022 року № 14/ос "Про припинення трудового договору (контракту)" 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади помічника машиніста тепловоза за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (том І а.с. 16).

Листом від 23 лютого 2022 року № 105 первинна профспілкова організація вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо постановила не

давати згоду на притягнення помічника машиніста тепловоза ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (том І а.с. 30-36).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.

Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.

Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.

Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

У частині першій статті 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21) та від 15 листопада 2021 року у справі № 212/9516/19 (провадження № 61-14592св21) зазначено: пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Судом встановлено, що роботодавцем неодноразово пропонувалося позивачу та він мав достатньо часу надати пояснення щодо поважності причин відсутності на роботі у спірний період (прогулу), однак такі пояснення ним не були надані.

У матеріалах справи наявна копія декількох сторінок медичної картки із записами за 10 та 12 листопада 2021 року, однак з поданих документів неможливо встановити ні власника медичної картки, ні діагноз, ні пацієнта, ні лікаря, який здійснив записи (том І а.с. 22, 23). Наведені обставини свідчать про неналежність та недопустимість цих доказів.

Статтею 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), зокрема, на період перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.6, 1.7, 5.2 наказу Міністерства охорони здоров`я "Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян" від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за № 1005/6196, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність здійснюється лікуючим лікарем (фельдшером) при пред`явленні паспорта чи іншого документа, який засвідчує особу непрацездатного і не може бути платною послугою в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності.

Видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності.

На період проведення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацією та ліквідацією її

спалахів та епідемій в Україні, лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто на строк, необхідний для лікування пацієнтів з коронавірусною хворобою (COVID-19) та/або завершення самоізоляції пацієнтом у відповідності до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

На період перебування застрахованої особи в самоізоляції, обсервації, в тимчасових закладах охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталях), у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, відповідно до вимог, встановлених Кабінетом Міністрів України, окрім хворих осіб, листок непрацездатності видається лікуючим лікарем на строк, визначений законодавством та галузевими стандартами у сфері охорони здоров`я.

Надаючи оцінку копії довідки лікаря-епідеміолога Тростянецького відділення охтирського районного відділу ДУ "Сумський ОЦКПХ МОЗ" Т. Своякової та завідувача В. Одража від 17 листопада 2021 року № 09-2/2550 щодо необхідності ОСОБА_1 перебувати на самоізоляції з 14 по 27 листопада 2021 року, суд першої інстанції правильно встановив, що сама по собі така довідка не може вважатись достатнім доказом причин невиходу позивача на роботу, оскільки листок непрацездатності у зв`язку з хворобою позивача або його перебуванням на самоізоляції відповідачу та суду не наданий.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо об`єктивних обставин відсутності ОСОБА_1 на роботі у період з 11 по 17 листопада 2021 року є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

При цьому суд враховує, що позивач не заперечує факт відсутності на роботі у спірний період, а тому надання оцінки актам відповідача від 15, 16 листопада 2021 року та 7 січня 2022 року, якими фіксувалась така відсутність, є недоцільним та не впливає на встановлені та визнані сторонами обставини справи.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивача на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що графік роботи ОСОБА_1 у спірний період взагалі не було затверджено, а тому відсутні підстави вважати ці дні його робочим часом; відсутність посадової інструкції є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким надано належну оцінку судом першої інстанції.

Зокрема, наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" від 22 листопада 2004 року № 876-ЦЗ затверджено та введено в дію Інструкцію локомотивній бригаді та машиністу-інструктору локомотивних бригад (Інструкція ЦТ-0106), яка є посадовою інструкцією працівників локомотивних бригад та якою регламентовані права та обов`язки локомотивної бригади. Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 цієї інструкції до працівників локомотивних бригад відносяться, зокрема, помічники машиністів. Розділом 3 вказаної інструкції визначено обов`язки локомотивної бригади. Згідно з пунктом 3.3 розділу 3 цієї інструкції працівники локомотивних бригад повинні приходити на роботу після відпочинку одягненими по формі в терміни, що визначаються графіком роботи, чи за викликом чергового по депо. Якщо немає можливості явки на роботу в зазначений час, про це необхідно терміново повідомити

чергового по депо чи нарядника локомотивних бригад. Крім того, графік роботи та інші обов`язкові умови роботи встановлені Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників виробничого підрозділу "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" (том І а.с.96-106).

З указаною інструкцією позивач був ознайомлений 15 листопада 2019 року, що спростовує доводи апелянта в цій частині (том І а.с. 101).

Посилання у апеляційній скарзі на те, що звільнення позивача відбулося без згоди профспілкового органу також не приймаються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Порядок надання згоди профспілкового органу на притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами його виборних органів, законодавство не містить.

Відповідно до положень частини 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Статтею 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" визначено порядок надання згоди виборного профспілкового органу на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Відповідно до зазначеного порядку, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Згідно з частинами 5, 8 статті 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні належного обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Тобто, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

При таких обставинах положення статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", статті 43 КЗпП України за аналогією закону у відповідності до положень частини 9 статті 10 ЦПК України підлягають застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до подання від 31 січня 2022 року № 17 виробничий підрозділ "Локомотивне депо Смородине" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" звернувся до первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо для надання згоди згідно статті 43 КЗпП України на звільнення ОСОБА_1 . Вказане подання направлено профспілковій організації 31 січня 2022 року і отримано нею 14 лютого 2022 року.

Лише 24 лютого 2022 року первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо направила лист від 23 лютого 2022 року № 105 щодо відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Оцінюючи вищезгадане рішення Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо від 23 лютого 2022 року, суд першої інстанції

правильно виходив з того, що названою профспілкою не наведено обґрунтованих мотивів відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , а під час судового розгляду не встановлено порушень роботодавцем порядку звільнення працівника, передбаченого статтею 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з порушенням встановленого строку, передбаченого статтею 148 КЗпП України є помилковими, виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що роботодавець неодноразово пропонував позивачу надати письмові пояснення з приводу невиходу на роботу з 10 по 17 листопада 2021 року, однак жодної інформації з цього приводу не отримано.

Факт того, що ОСОБА_1 вчинено прогул без поважних причин встановлено на оперативній нараді при начальнику локомотивного депо Смородине, яке оформлене протоколом від 28 січня 2022 року (том І а.с. 112). Тому передбачений статтею 148 КЗпП України строк закінчувався 28 лютого 2022 року, а звільнення відбулося 18 лютого 2022 року, тобто в межах, встановлених Законом.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно допустив до участі у справі представників регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" - Панченко П.Е. та Макотренко В.П., оскілкьи такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи копіями відповідних довіреностей (том І а.с. 123,124).

При цьому слід враховувати, що філія - це підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням та виробляє продукцію, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Тому довіреності, що видані АТ "Українська залізниця" в особі виконавчого директора регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця"Уманцем В.Г. та першим заступником виконавчого директора регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" Кузьменком М.В. на представників Панченко П.Е. та Макотренко В.П. є належним доказом підтвердження повноважень на представлення інтересів АТ "Українська залізниця" у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: