П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та процентів за користування позикою,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 направив на адресу суду заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та процентів за користування позикою.

У заяві представник заявника просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладенняарешту на належне ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 1,25 га, кадастровий номер: :03:036:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227);

- накладення арешту на належне ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 165 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

В обґрунтування заяви зазначив, що 09 січня 2020 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як солідарними позичальниками, укладено Договір позики грошових коштів.

За умовами договору позики заявник, передав, а співвідповідачі отримали та прийняли у позику грошові кошти у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, що на день передачі грошових коштів, за курсом валют Національного Банку України, відповідало 3 575 100 (трьом мільйони п`ятсот сімдесят п`яти тисячам ста) грн. 00 коп.

Постановою Київського апеляційного суду у справі №761/21808/21-ц від 13.04.2023 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 солідарно стягнуто борг у сумі 4 114 215 грн. (чотири мільйони сто чотирнадцять тисяч двісті п`ятнадцять).

У своєму рішенні суд звертає увагу на те, що отримання позовної заяви відповідачами 06.10.2021 року слід розцінювати як день пред`явлення позикодавцем вимоги про повернення позики. Відповідно строк для обчислення пені за несвоєчасне повернення суми позики може визначатись з 07.11.2021.

Станом на день подачі даної заяви співвідповідачі рішення суду не виконали та суму богу не повернули.

Таким чином, заявник має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та процентів за користування позикою, адже, на переконання представника заявника, загальний розмір інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені та процентів за користування позикою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за Договором позики від 09.01.2020 станом на 14.05.2023 складає 2 819 979 гри. 88 коп. (1 338 516,3 грн. + 187 337 грн. 68 коп. + 740 558 грн. 70 коп. + 553 567 грн. 20 коп.).

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить наступне нерухоме майно:

- земельна ділянка, загальною площею 1,25 га, кадастровий номер: :03:036:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227);

ОСОБА_3 належить наступне нерухоме майно:

- квартира, загальною площею 165 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Разом з цим. в мережі Інтернет наявне оголошення від 14.05.2023 про продаж 4-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з оголошенням продавцем цієї квартири є особа з ім`ям ОСОБА_4 .

Вказане свідчить, що співвідповідачі мають намір відчужити спірне майно, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду.

Заявник вважає, що є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Заявника, за захистом яких він збирається звернувся до суду. Даний ризик підтверджується, тим, що без згоди іпотекодержателя, діючи на шкоду кредитору, було відчужено предмет іпотеки та виставлено на реалізацію без згоди Іпотекодержателя.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення вищевказаної заяви.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 05.10.2023 року сторони по справі не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було належним чином обґрунтовано необхідність вжиття вказаного ним заходу забезпечення позову, як і не зазначено причин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

За змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; І'1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необгрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/16868/19).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

В свій заяві про забезпечення позову заявник зазначав, що має намір звернутися до суду із позовом про відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 2 819 979, 88 грн. При цьому, заявник просить накласти арешт на квартиру одного відповідача та земельну ділянку, яка належить іншому відповідачеві. При цьому жодних, будь-яких, навіть опосередкованих доказів стосовно вартості вищевказаного майна, запропонованого для накладення арешту, як і співвідношення вартості майна із позовними вимогами, заявником до суду представлено не було.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Оскільки суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, а доказів щодо співмірності заходів забезпечення позову до суду надано не було, апеляційний суд констатує недоведеність факту співмірності запропонованого заходу забезпечення позову предмету розгляду справи. В свою чергу це виключає можливість задоволення заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько