ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7326/23 Справа № 212/3540/23 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачПриватне акціонерне товариство «Суха Балка»»,

розглянув у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року, ухваленого суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 15 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного кціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з РУ ім. Фрунзе треста «Ленінруда» на посаді ремонтника колій, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», де 01.02.1964 р. він зазнав нещасного випадку на виробництві, що підтверджується Актом форми Н-1 №11 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05.02.1964 р. та трудовою книжкою позивача.

Так відповідно до п.14 Акту форми Н-1 №11 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05.02.1964 р., нещасний випадок стався з позивачем з причин грубого порушення правил техніки безпеки позивачем та слабкої трудової дисципліни.

У зв`язку із отриманням виробничої травми позивач 06.01.1993 р. первинно пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 20% безстроково за трудовим каліцтвом.

Крім того позивач, перебуваючи в трудових відносинах з РУ ім.Фрунзе треста «Ленінруда», РУ ім. XX Партз`їзду треста «Ленінруда», АТ «Суха Балка» ш. ім. Фрунзе на посаді лаборанта-вибуховика у період з 29.08.1989 р. по 23.07.1997 р., працював у шкідливих умовах праці з вини таких підприємств, правозаступником яких є ПрАТ «Суха Балка», внаслідок чого отримав хронічне проф. захворювання з діагнозом: ТНТ катаракта обох очей, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.1997 р. та трудовою книжкою.

Так відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.1997 р. професійне захворювання ОСОБА_1 виникло з причин: здійснення зарядних робіт вручну в напівзамкнутих забоях при неможливості організації в них достатнього провітрювання; неможливість встановлення та закріплення капсулів-детонаторів в патронах ВВ захищеними руками; відсутність несприймаючого ТНТ спецодягу.

У зв`язку із отриманням такого профзахворювання позивач 22.12.1997 р. первинно пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 5% за професійним захворюванням.

Потім 02.12.1998 р. через отримання професійного захворювання він повторно пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 5% за професійним захворюванням.

Також він 08.12.1999 р. знову пройшов огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 5% за профзахворюванням.

Згодом він 24.03.2004 р. у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я через отримане профзахворювання та нещасний випадок на виробництві пройшов повторно огляд ЛТЕК, за яким йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 55% безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності.

Зазначав, що через отриманні профзахворювання та нещасний випадок, які стались з вини підприємств, правонаступником яких є відповідач, позивач змушений постійно звертатись до медичних закладів, проводити реабілітацію, проходити періодичне лікування. За таких обставин саме відповідачем позивачу повинна бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання ПрАТ «Суха Балка» вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічних професійних захворювань та призвело до трудового каліцтва.

Отже, позивач при визначенні розміру моральної шкоди виходить в розміру мінімальної зарплати на 1 січня 2023 року, практики Верховного Суду та оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 294 800 грн., що дорівнює 44 місячним розмірам мінімальної заробітної плати на 2023 рік, що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості.

На підставі переліченого просив суд стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкоджень здоров`я, 294 800 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів чи платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір у сумі 1500 грн.

Відповідач Приватне акціонерне товариства «Суха Балка», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог та покласти судові витрати за подання апеляційної скарги на позивача.

При цьому, скаржник зазначає, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 Закону України «Про охорону праці». Вказує, що позивач достеменно, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці на протязі тривалого часу та отримував за цю роботу певні пільги. Відповідач вважає, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням у нього професійних захворювань, відповідач не вчиняв.

Також відповідач вважає, що визначений судом до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також критеріям ст.23 ЦК України та є надто завищеним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

05 грудня 2023 грудня через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яводчака О.В. надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 05 грудня 2023 року на 14.40 год. без участі сторони позивача та відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторони відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював з 02.12.1963 р. по 31.12.1987 р. в Рудоуправлінні імені Фрунзе треста «Ленінруда» у шахті імені Фрунзе, після чого був звільнений по переводу до Рудоуправлінні імені ХХ партз`їзду, яке було перейменовано у 1991 році в рудник «Суха Балка», де він працював у шахті імені Фрунзе з 01.01.1988 р. по 01.12.2002 р. звідки був звільнений через вихід на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки позивача, ОСОБА_1 .

Відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві від 5 лютого 1964 року, складеного на Рудоуправлінні імені Фрунзе треста «Ленінруда», встановлено отримання позивачем, ОСОБА_1 , який працював ремонтником шляхів, трудового каліцтва внаслідок травмування лівої руки позивача через нещасний випадок на виробництві, який стався з ним 1 лютого 1964 року з причин грубого порушення правил техніки безпеки ОСОБА_1 та слабкою трудовою дисципліною в змінах гірничих майстрів.

На підставі виписки з акту освідування ВТЕК від 6 січня 1993 року вбачається, що у ОСОБА_1 під час роботи на Рудоуправлінні імені Фрунзе треста «Ленінруда» було первинно встановлено 20% втрати працездатності безстроково внаслідок трудового каліцтва від 1 лютого 1964 року.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30 червня 1997 року, складеного на Акціонерному товаристві «Суха Балка» концерну «Укррудпром» шахта імені Фрунзе, встановлено наявність у ОСОБА_1 , який працював в умовах впливу шкідливих факторів 29 років (машиністом електровоза 18 років, лаборантом 4 роки, підривником 7 років), професійного захворювання: ТНТ-катаракта першої стадії обох очей, що підтверджується медичним висновком «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини», причини виникнення якої біли наступні: зарядні роботи проводяться вручну в напівзамкнених забоях при неможливості організації в них нормалізованої вентиляції; неможливість встановлення та закріплення капсул-детонаторів з патронах ВВ захищеними руками; відсутність спецодягу, який не сприймає ТНТ.

За випискою з акту освідування ВТЕК від 22 грудня 1997 року вбачається, що у ОСОБА_1 під час роботи на Акціонерному товаристві «Суха Балка» шахти імені Фрунзе було первинно встановлено 5% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання (ТНТ катаракта обох очей) з необхідністю лікування обох очей.

Згідно із виписками з актів освідування ВТЕК від 2 грудня 1998 року, від 8 грудня 1999 року вбачається, що у ОСОБА_1 під час роботи на Акціонерному товаристві «Суха Балка» шахти імені Фрунзе було підтверджено 5% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання (ТНТ катаракта обох очей) безстроково з необхідністю лікування обох очей.

При цьому відповідно до виписки з акту освідування ВТЕК від 24 березня 2004 року позивачу, ОСОБА_1 , було повторно встановлено 3 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання безстроково з визначенням 55% втрати працездатності безстроково, з яких 30% вібр. хвороба від 22.01.2004 р. первинно, 20% внаслідок трудового каліцтва від 1964 року безстроково та 5% по ТНТ катаракті від 1997 року безстроково, з необхідністю подальшого лікування.

Лікування ОСОБА_1 через професійне захворювання внаслідок вібраційної хвороби 1-2 стадії та ТНТ катаракти 1 стадії, зокрема, на стаціонарі з 11.05.2010 р. по 01.06.2010 р. підтверджується долученими до справи виписками з медичної карти позивача від 01.06.2010 року, виписками із історії хвороби інституту промислової дисципліни від 23.01.2004 р., від 31.03.2005 р., від 28.12.2006 р. та від 19.12.2008 р.

Суд першої інстанції не взяв до уваги посилання ОСОБА_1 на провину ПрАТ «Суха Балка» у втраті позивачем 30% працездатності безстроково через професійне захворювання на вібраційну хворобу 1-2 стадії, оскільки до позову ОСОБА_1 не було долучено та матеріали справи не містять ані акту розслідування хронічного професійного захворювання позивача на АТ «Суха Балка» внаслідок вібраційної хвороби 1-2 стадії, ані медичного висновку про таке професійне захворювання ОСОБА_1 на підприємстві відповідача.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання та трудове каліцтво отримані під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому Позивачу роботодавець ПрАТ «Суха Балка», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та не може погодитись з доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст.237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом про нещасний випадок на виробництві від 5 лютого 1964 року та за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30 червня 1997 року втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання, спричинених негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкоди за рахунок саме ПрАТ «Суха Балка».

Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком завдання трудового каліцтва позивачу та виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував, що 24 березня 2004 року актом освідування ВТЕК ОСОБА_1 було безстроково підтверджено 25% втрати ним працездатності внаслідок трудового каліцтва від 1 лютого 1964 року та професійного захворювання через ТНТ катаракти першої стадії обох очей, взяв до уваги кількість часу, яку ОСОБА_1 пропрацював у шкідливих умовах на підприємствах, правонаступником яких є відповідач (29 років), загальний стаж роботи на таких підприємствах (39 років), ступінь втрати ним працездатності через отримане професійне захворювання (ТНТ катаракта першої стадії обох очей) та трудове каліцтво, що загалом становить 25%, групу інвалідності позивача (ІІІ безстроково), тривалість лікування позивача від трудового каліцтва та професійного захворювання (наразі становить 59 років та 26 років відповідно), розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді (6700 грн.), часткову провину самого ОСОБА_1 у нещасному випадку на виробництві, наслідком якого стало його трудове каліцтво, а також провину підприємств, правонаступником яких є ПрАТ «Суха Балка», в спричиненні таких ушкоджень здоров`я позивачу та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди 150 000 грн.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманим на підприємстві відповідача трудовим каліцтвом та професійним захворюванням, тому відхиляє доводи сторони відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтовано завищеного розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2023 року

Головуючий:

Судді: