П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 червня 2023 року місто Київ

справа № 761/10254/22

провадження №22-ц/824/7694/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Юзькової О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що 13 червня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . Малолітня дитина разом з матір`ю зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач приймає участь в утриманні сина нерегулярно та у розмірі, який вважає достатнім на його розсуд. Відповідач фізично здорова людина, працює у державній компанії, окрім малолітнього сина інших утриманців немає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 8 лютого 2023 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 7% від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти та неправильності встановлення обставин, що мають значення для справи, а також неправильного дослідження доказів та їх оцінки.

З моменту припинення шлюбних відносин, він продовжував допомагати в утриманні і догляді за спільною дитиною, щомісячно сплачував рахунки дитини на навчання в школі «ІТ Академія Contact», здійснював регулярні платежі, як на рахунки позивача, так і на рахунок її матері, у якої сторони разом з сином проживали з 24 лютого 2022 року по 3 травня 2022 року, а син проживав там і в подальшому протягом усіх шкільних канікул, а також оплатив відпочинок сина спільно з позивачкою у Болгарії у липні 2022 року.

Про факт подання ОСОБА_1 позову про стягнення аліментів йому стало відомо лише у листопаді 2022 року, він не вважав за необхідне зазначати у своїх регулярних платежах, докази яких наявні у матеріалах справи, призначення платежу саме як аліментів на утримання дитини. Таке призначення платежів він почав вказувати лише з грудня 2022 року, коли зрозумів, що позивач усі його попередні витрати на утримання сина такими не вважає.

Крім цього, звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини стало для нього несподіванкою, адже за домовленістю з позивачкою він добровільно брав участь в утриманні спільної дитини у грошовій формі, ніколи не відмовлявся і не збирався відмовлятися від необхідності утримання свого сина та надання йому усього необхідного для повноцінного життя і гармонійного розвитку як в матеріальному, так і в духовному плані, також мав наміри продовжувати утримання сина і в подальшому, незалежно від подання такого позову.

Він заперечує проти розміру аліментів, зазначеного у позові та встановленого в оскаржуваному рішенні, оскільки такий є максимальним розміром аліментів, визначені судом першої інстанції необґрунтовано та без врахування усіх обставин справи.

Судом першої інстанції не досліджувалися стан здоров`я та матеріальне становище дитини. При цьому, стан здоров`я спільної дитини сторін задовільний, жодних додаткових витрат на підтримуюче чи інше лікування дитина не потребує, матеріали справи доказів протилежного не містять.

Також судом першої інстанції не досліджено матеріальне становище дитини, яка проживає спільно з позивачем, яка має дохід від підприємницької діяльності. Крім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що позивач разом із сином має статус внутрішньо-переміщених осіб та отримує відповідну грошову допомогу.

Вважає позиція суду першої інстанції щодо відсутності доказів про перебування батьків на повному утриманні відповідача є помилковою, оскільки п.3 ч.1 ст. 182 СК України і не вимагає повного утримання таких осіб, а передбачає обов`язок суду враховувати лише наявність у платника аліментів непрацездатних батьків.

Жодної оцінки даній обставині суд першої інстанції не надав та під час визначення розміру аліментів не врахував.

Відповідно до довідки про доходи відповідача, що міститься в матеріалах справи, за допомогою певних математичних обчислень середньомісячний дохід відповідача за 2021-2022 роки складає 177 962,49 грн.

Відтак встановлені в оскаржуваному рішенні аліменти в розмірі 1/4 доходів відповідача складатимуть в середньому 44 490,62 грн. на місяць.

Жодних обґрунтувань на встановлення саме такого максимально визначеного законодавством розміру аліментів - у частці 1/4 доходів відповідача - ні позовна заява, ні оскаржуване рішення суду першої інстанції не містять.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В Державному бюджеті прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2022 року та протягом 2023 року встановлений в розмірі 2 833 грн.

Відповідач погоджувався і погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 7 % від своїх доходів. Така сума (в середньому близько 12 450 грн.) більш ніж в чотири рази перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину та цілком достатня для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Натомість, щодо розміру аліментів, зазначеного у позові, та який складає 1/4 доходів відповідача. Така частка жодним чином позивачем не обґрунтована, а відповідно до законодавства, саме суд має визначити частку від доходу, яка підлягає стягненню для утримання дитини; суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не встановив та не дослідив усі обставини справи; зважаючи на такий розмір аліментів, виникають обґрунтовані сумніви у можливості і у бажанні позивача витрачати усі отримані кошти саме на дитину, що, в свою чергу, свідчить про її прагнення особистого збагаченні за рахунок відповідача і сина.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат позивача на правову допомогу, суд першої інстанції послався на акт від 16 грудня 2022 року, як на доказ, що підтверджує факт сплати позивачем отриманих послуг з надання професійної правничої допомоги.

Разом з тим, ні позовна заява, ні відповідь на відзив не містять інформації про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем дотримано вимог частини першої статті 134 ЦПК України, відповідно до якої разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Акт від 16 грудня 2022 року, на який у оскаржуваному рішенні посилається суд першої інстанції, як на доказ про надання обумовлених послуг на суму 10 000,00 грн. та про сплату клієнтом 100% обумовленого гонорару (винагороди), не містить жодної інформації саме про факт сплати клієнтом суми гонорару та не може вважатися доказом (платіжним документом), що підтверджує факт понесення витрат та їх розмір.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому - передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Позивачка ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13 червня 2014 року зареєстрували шлюб в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києв, про що складено актовий запис № 1142 /а.с.9/.

Від шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с.10/.

Також встановлено, і не заперечується сторонами, що на день розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо один від одного, дитина залишилась проживати разом з матір`ю.

Відповідач ОСОБА_2 працює на посаді заступника начальника департаменту ТОВ "Нафтогаз Цифрові Технології" та його дохід за період з січня 2021 року по грудень 2022 року склав 5 306 437 грн. 81 коп. /а.с.103/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 , з якою проживає неповнолітня дитини - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має право на отримання аліментів на утримання дитини за рішенням суду. Під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що стан здоров`я відповідача не дозволяє останньому приймати участь в утриманні дитини. Батьки відповідача є непрацездатними особами в розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте доказів, що батьки відповідача перебувають на повному його утриманні матеріали справи не містять. На переконання суду, розмір заробітної плати, який отримує відповідач, дозволяє йому забезпечувати себе і батьків, а також приймати участь в утриманні дитини в частині 1/4 частини доходу.

Проте, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром стягнутих з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина та вважає за необхідне зменшити його з 1/4 частини до 1/10 частини, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини 9 статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про прожитковий мінімуму" прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Порядок проведення науково-громадської експертизи встановлюється на принципах соціального партнерства та затверджується Кабінетом Міністрів України. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

В Державному бюджеті прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2022 року та на протязі 2023 року встановлений в розмірі 2833 грн.

За загальним правилом батьки несуть рівні аліментні обов`язки щодо утримання дитини.

З цього випливає, що виплачувані одним із батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалась на те, що дитина проживає з нею, проживають вони в орендованій квартирі, відповідач утримує сина нерегулярно та у розмірі, який вважає достатнім на його розсуд, та на ті витрати, які сам вважає необхідними.

Аргументів щодо визначеного у позовній заяві розміру аліментів позивач в позовні заяві не наводить.

Доказів на підтвердження власних доходів позивачем суду не надано.

Натомість відповідачем надано довідку про його доходи, з якої вбачається, що середньомісячний дохід останнього за 2021 та 2022 роки складає 177962,49 грн.(з вирахуванням податків та військового збору), а тому 1/4 частина від доходу становитиме в середньому 44490,62 грн. за місяць.

Крім того, з наданих відповідачем документів слідує, що у відповідача є непрацездатні батьки, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 182 СК України підлягає врахуванню при визначені розміру аліментів.

Суд першої інстанції зазначених обставин в повній мірі не врахував і дійшов помилкового висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивачки в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. При цьому судом першої інстанції не враховано принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей.

Колегія суддів вважає, що виходячи з доходу відповідача, буде достатнім для гармонійного фізичного і духовного розвитку дитини аліменти що має виплачувати відповідач, в розмірі 1/10 частини від доходу останнього.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу відповідача) щомісячно.

Крім того, необхідно звернути увагу сторін на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст. 192 СК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь позивачки витрати на правову допомогу, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не було заявлено інформацію про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу ні в позовні заяві, ні у відповіді на відзив, а також не надала доказів на підтвердження понесення таких витрат, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, у позовній заяві позивач зазначала про те, що вона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

10 січня 2023 року до суду першої інстанції представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Чучковською А.В. подано заяву в порядку ст.141 ЦПК України, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. /а.с.92-93/.

Як убачається з матеріалів справи 9 червня 2022 року між ОСОБА_1 та АО «Чучковських» укладено договір про надання професійної правничої допомоги №6 /а.с.15-16/. Відповідно до умов якого, клієнт ОСОБА_1 доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокат Чучковська А.В. представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №6 від 9 червня 2022 року, повноваження адвоката не обмежуються /а.с.17/.

За додатковою угодою № 2 до договору № 6 від 9 червня 2022 року вартість послуг з надання професійної правничої допомоги становить 10 000 грн., з розрахунку три тисячі гривень за одну годину роботи адвоката Адвокатського об`єднання

Відповідно до акту від 16 грудня 2022 року АО «Чучковських» були виконані, а клієнтом прийняті наступні роботи (надані такі послуги) у цивільній справі № 761/10254/22: складання позовної заяви, витрачено 2 годину 20 хвилин часу, вартість послуги 7000 грн., складання заяви від 16 грудня 2022 року відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, витрачено 1 годину часу, вартість послуги 3000 грн. Загальна вартість робіт (послуг) на суму 10 000 грн. Клієнт претензій щодо обсягу, якості, вартості та строкам виконання робіт (надання послуг) немає. Акт підписаний обома сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 2 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням обставин справи надав оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження понесених нею судових витрат, а також правильно врахував те, що відповідачем клопотання про зменшення суми відшкодування цих витрат не заявлялося, і відповідач не доводив факту їх не співмірності із позовними вимогами, внаслідок чого суд дійшов правильного висновку про відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., а тому в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України,

- суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 8 лютого 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/4 частини до 1/10 частини заробітку (доходу), щомісяця.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус