Постанова

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 341/497/22

провадження № 61-359св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2022 року під головуванням судді Гаполяка Т. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Бойчука І. В., Томин О. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує його ділову репутацію інформацію, поширену у листі за підписом Галицького міського голови Кантора О. від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401, адресованому заступнику голови обласної державної адміністрації Б. Футерку наступного змісту: «06 березня 2022 року о 22.00 год. мешканці АДРЕСА_1 звернулись із повідомленням про те, що в ніч з 05 на 06 березня 2022 року на подвір`я їхнього сусіда ОСОБА_1 заїхало три автомобілі під час комендантської години, де протягом ночі проводились роботи по розвантаженню та завантаженню не встановленого вантажу при вимкненні освітлювальних приладів. Під ранок, вказані автомобілі поїхали у невідомому напрямку, при цьому на подвір`ї ОСОБА_1 було залишено кемпінговий фургон, на якому були відсутні номерні знаки»; зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на веб-сайті https://galycka-gromada.gov.ua тексту резолютивної частини рішення суду в частині визнання недостовірною інформації, поширеної у листі за підписом Галицького міського голови Кантора О. від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401 адресовану заступнику голови обласної державної адміністрації Б. Футерку.

В обґрунтування позову зазначив, що він є засновником та керівником Громадської організації «Мій дружок». У процесі діяльності він, як керівник Громадської організації взаємодіє з іноземними організаціями та волонтерами. Зокрема, в період воєнного стану мала місце взаємодія з іноземними організаціями з Німеччини з питання вивезення та прилаштування безпритульних собак. 06 березня 2022 року о 22.40 год. до нього додому прибуло троє осіб, які повідомили, що є членами територіальної оборони м. Галича. Особи мали намір перевірити наявний на подвір`ї трейлер. О 22.50 год. він зателефонував у поліцію для перевірки законності дій зазначених осіб. Поліцейськими проведено огляд наявного трейлера, однак жодних заборонених предметів не виявлено.

При з`ясуванні причин виникнення зазначеної ситуації ним отримано копію листа за підписом Галицького міського голови Кантора О. від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401, адресованому заступнику голови обласної державної адміністрації Б. Футерку наступного змісту: «06 березня 2022 року о 22.00 год. мешканці АДРЕСА_1 звернулись із повідомленням про те, що в ніч з 05 на 06 березня 2022 року на подвір`я їхнього сусіда ОСОБА_1 заїхало три автомобілі під час комендантської години, де протягом ночі проводились роботи по розвантаженню та завантаженню не встановленого вантажу при вимкненні освітлювальних приладів. Під ранок, вказані автомобілі поїхали у невідомому напрямку, при цьому на подвір`ї ОСОБА_1 було залишено кемпінговий фургон, на якому були відсутні номерні знаки».

Зазначена в листі інформація не відповідає дійсності. Насправді, 05 березня 2022 року за адресою його проживання приїжджали волонтери з Німеччини щоб забрати чотирьох безпритульних собак та трьох літніх людей. О 21.50 год., до початку комендантської години, волонтери покинули його подвір`я. Під час комендантської години на його подвір`ї при вимкненому освітленні жодних робіт по розвантаженню та завантаженню автомобілів не здійснювалось, сторонніх осіб не було.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Галицький районний суд Івано-Франківської області рішенням від 08 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовив.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2022 року залишив без змін.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що зі змісту листа Галицького міського голови Кантора О. від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401, адресованому заступнику голови обласної державної адміністрації Б. Футерку вбачається, що такий містить інформацію про звернення (повідомлення) мешканців АДРЕСА_1 , зміст такого повідомлення та результати перевірки зазначеного повідомлення. Відтак, вказана інформація, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивача у розумінні статті 277 ЦК України, а є реалізацією повноважень відповідача, передбачених законом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В січні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 680/195/17. Крім того, судами порушено норми частини третьої статті 263 та частини четвертої статті 265 ЦПК України.

Разом з тим, судами застосовано норми статті 40 Конституції України, які не підлягають застосуванню.

Висновки судів попередніх інстанцій про отримання відповідачем 06 березня 2022 року о 22.00 год. звернення від мешканців АДРЕСА_1 , ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодним належним доказом у справі.

Відзив на касаційну скаргу

У лютому 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення залишити без змін.

Зазначає, що з метою дотримання та реалізації конституційного права мешканців громади, які звернулись до відповідача, останнім як посадовою особою органу місцевого самоврядування перевірено наведену інформацію.

ОСОБА_2 надано інформацію (повідомлення) заступнику голови обласної державної адміністрації Б. Футерку листом від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401 по питаннях, які були наведені у скарзі. Таким чином, зазначену інформацію не слід оцінювати як поширення недостовірної інформації.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заперечення на відзив на касаційну скаргу, в якому просить задовольнити його касаційну скаргу.

Вказує, що не відповідає дійсності інформація, зазначена в листі від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401 про проведення протягом ночі на подвір`ї позивача робіт по розвантаженню та завантаженню невстановленого вантажу при вимкненні освітлювальних приладів та від`їзд під ранок автомобілів у невідомому напрямку.

Оскільки відповідачем не було доведено факт звернення до нього мешканців АДРЕСА_1 , тому відображена в листі від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401 інформація не стосується змісту звернення громадян та результатів його перевірки відповідачем, а тому має бути визнана недостовірною та спростована.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 25 січня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Справа № 341/497/22 надійшла до Верховного Суду 13 лютого 2023 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію Президента України зі скаргою щодо обставин події, яка мала місце 06 березня 2022 року за адресою його проживання. Звернення для розгляду скероване за належністю Івано-Франківській обласній державній адміністрації.

Листом Галицького міського голови Кантора О. від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401, адресованому заступнику голови обласної державної адміністрації Б. Футерку, повідомлено, що: «06 березня 2022 року о 22.00 год. мешканці АДРЕСА_1 , звернулись із повідомленням про те, що в ніч з 05 на 06 березня 2022 року на подвір`я їхнього сусіда ОСОБА_1 заїхало три автомобілі під час комендантської години, де протягом ночі проводились роботи по розвантаженню та завантаженню не встановленого вантажу при вимкненні освітлювальних приладів. Під ранок, вказані автомобілі поїхали у невідомому напрямку, при цьому на подвір`ї ОСОБА_1 було залишено кемпінговий фургон, на якому були відсутні номерні знаки.

До перевірки залучено працівників поліції, проведено огляд кемпінгового вагончика, заборонених предметів не виявлено. Встановлено, що ОСОБА_1 займається волонтерською діяльністю. Зі слів такого в ніч з 05 на 06 березня до нього завітали 3 іноземці, які також є волонтерами, залишили кемпінговий вагончик».

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 посилався на те, що викладена у листі інформація стосовно факту і обставин порушення ним комендантської години не відповідає дійсності.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статтях 3, 28 Конституції України визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю та передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (частини перша та друга статті 34 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції та практики ЄСПЛ щодо її застосування.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки.

Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього.

У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам необхідно враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом із цим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

При виконанні своїх повноважень міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань(пункти 1, 18 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що інформація, відображена у листі від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401, мала на меті її перевірку уповноваженими на це законом іншими посадовими особами та є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, яка була адресована заступнику голови обласної державної адміністрації Б. Футерку, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивача у розумінні статті 277 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Наданий відповідачем лист від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401, що містить інформацію про звернення (повідомлення) мешканців АДРЕСА_1 , зміст такого повідомлення та результати перевірки цього звернення, повідомлені не з метою поширення негативної інформації про позивача. Доказів того, що метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, останнім не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для спростування такої інформації.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 680/195/17, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в наведених справах та справі, яка переглядається, є різними встановлені фактичні обставини.

Так, у справі № 680/195/17 Верховний Суд зазначив, що оскільки звернення відповідача до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) свідчить про реалізацію особою права, передбаченого частиною першою статті 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та не є поширенням недостовірної інформації, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

У справі № 904/4494/18 суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що матеріалами справи підтверджується розповсюдження відповідачем недостовірної інформації щодо діяльності позивача, що є підставою для задоволення відповідних позовних вимог останнього, з чим погодився й Верховний Суд.

У справі № 905/902/20 Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції не врахував, що чинне законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з поширенням недостовірної інформації шляхом транслювання її по телебаченню, не передбачає, що докази поширення такої інформації можуть бути отримані виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про телебачення і радіомовлення».

Відтак суд апеляційної інстанції не надав оцінки наявним матеріалам справи на предмет того, чи містяться в них дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача, не врахував, що по суті передбачені статтями 48 та 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» порядок та термін на звернення зі скаргою щодо змісту програми не можуть бути обмеженням особи у праві на судовий захист, гарантований як статтею 6 Конвенції, так і нормами національного законодавства.

Дійшовши висновку про відмову в задоволенні позову із вказаних підстав, суд апеляційної інстанції не врахував зміст письмових заяв відповідача по суті спору щодо факту виходу випуску новин від 20 лютого 2020 року ТОВ «ТРК «Україна» в етері телеканалу «Донбас» у програмі «Час новин Донбасу» та сюжетів цих новин. Також відхиляючи на підставі статті 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» як доказ відеофайл, завантажений, за твердженням позивача, з офіційного сайту телеканалу «Донбас» за наданим посиланням, суд не навів доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції щодо електронного носія - CD-RW, зважаючи на його цілісність та наповненість дослідженого аудіовізуального твору за формою та змістом, поза тим, що відповідач не надав доказів на підтвердження власних доводів щодо дійсного змісту випуску новин та достовірної інформації в ньому.

Відповідно, не дослідивши обставин наявності або відсутності факту поширення неправдивої інформації, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність у діях відповідача складу правопорушення, яке обумовлює обов`язок спростовувати інформацію та про наявність чи відсутність підстав для застосування матеріальної відповідальності у вигляді стягнення збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди.

У справі, яка переглядається, інформація, відображена у листі від 10 березня 2022 року № Л-022-04/401, мала на меті її перевірку уповноваженими на це законом іншими посадовими особами та є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. Крім того, доказів того, що метою дій відповідача було приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, останнім не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для спростування такої інформації.

Таким чином фактичні обставини справи, яка є предметом касаційного перегляду та у наведених заявником справах не є однаковими.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про розгляд за його участю цієї справи

В касаційній скарзі ОСОБА_1 , зокрема, просив провести розгляд справи за його участю.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складання доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд цієї справи в касаційному порядку проведений Верховним Судом за правилами статті 401 ЦПК України в порядку письмового провадження, в якому учасники справи не повідомляються про такий розгляд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, нема.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд за його участю цієї справи.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров