Номер провадження: 22-ц/813/7240/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 червня 2023 року у складі судді Свяченої Ю.Б.,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2013 у справі №522/18109/13-ц.

Заява мотивована тим, що актом від 05.01.2022 старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) у виконавчому провадженні №51858199 з виконання виконавчого листа №522/10997/15ц, виданого 26.07.2016 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ОСОБА_6 передано останньому частку у праві власності на житловий будинок 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала боржнику ОСОБА_2 . 30.03.2023 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. посвідчено свідоцтво про те, що ОСОБА_6 належить на праві власності майно, що складається з 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 106,9 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., оскільки торги не відбулися і стягувач ОСОБА_6 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. 04.03.2011 за реєстровим №379, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16.03.2011, номер запису 43714 в книзі: 302-130, реєстраційний номер майна: 29503736. Заявник зазначив, що оскільки він є належним власником частки будинку, збереження арешту на частину житлового будинку АДРЕСА_1 є безпідставним та порушує права власника нерухомого майна ОСОБА_6 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву та скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2013 у справі №522/18109/13-ц.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд, відмовляючи у задоволенні його заяви зазначив, що зняття арешту не є можливим, оскільки ОСОБА_2 не виконав грошові зобов`язання та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2013 щодо передачі в заставу приміщень житлового будинку є чинним, при цьому суд не звернув уваги та не надав оцінки доводам заявника щодо того, що частина майна, що належала боржнику, вибула з його права власності, а тому і відсутні правові підстави для подальшого арешту 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в поданих відзивах проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечують та просять суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні 23.11.2023 приймали участь позивач, а також представник відповідача ОСОБА_2 , апелянт та треті особи в судове засідання не з`явилися. Судом апеляційної інстанції було оголошено перерву до 14:30, проте, після оголошення перерви сторони в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову виходив з того, що станом на час звернення із вказаною заявою, існує спір між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10 2013 року є чинним, не оскаржувалося ОСОБА_7 в частині передачі в заставу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Тому суд прийняв до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із скасуванням відповідних заходів.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви апеляційний суд погоджується, однак обґрунтування відмови вважає таким, що не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2013 накладено арешт на частину житловому будинку літ. "А" за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В подальшому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2013позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 163760,0 гривень. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні житловою кімнатою 3-6 у житловому будинку літ. "А" за адресою: АДРЕСА_2 , що згідно технічного паспорту КП "ОБМТІ та РОН" від 23.12.2010 року має площу 13,0 кв. м, до моменту повернення ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 163760,0 гривень. Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 70000,0 гривень. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у користуванні житловими кімнатами 3-2, 3-3 у житловому будинку літ. "А" за адресою: АДРЕСА_2 , згідно технічного паспорту КП "ОБМТІ та РОН" від 23.12.2010 року, до моменту повернення ОСОБА_2 , суми боргу у розмірі 70 000,0 гривень.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2016 у справі №522/10997/15-ц позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

З акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 05.01.2022 вбачається, що в процесі здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51858199 з примусового виконання виконавчого документа №522/10997/15-ц, виданого 26.07.2016 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошових коштів 40646,10 дол. США з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 складено акт про передачу стягувачу ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу за вищевказаним виконавчим листом належної боржнику ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 106,9 кв.м.

На підставі вказаного акту приватним нотаріусом 30.03.2023 ОСОБА_6 видано свідоцтво, яке посвідчує право власності останнього на 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 106,9 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постановах від 22 квітня 2020 року у справі N 607/15533/17, від 27 січня 2021 року у справі N757/9023/18-ц, із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позов про зняття арешту з майна (або звільнення майна з-під арешту) може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Зі справи вбачається, що ОСОБА_6 не був учасником справи N 522/18109/13 під час розгляду якої вжито заходи забезпечення позову у виді арешту спірного майна, водночас на даний час є його власником.

Відтак з урахуванням положень частини 1 статті 158 ЦПК України заявник позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 червня 2023 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2013 у справі №522/18109/13-ц.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 05.12.2023

Головуючий:

Судді: