КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/1915/22 Головуючий у суді І інстанції: Єросова І.Ю.
провадження №22-ц/824/8478/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування позовних вимог посилається на систематичне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що полягає у абсолютній відсутності участі батька у вихованні дітей. Позов заявлений з підстав п.2 ч.1 ст. 164 СК України - ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції помилково в основу рішення поклав пояснення відповідача ОСОБА_2 від 01.10.2021 року, які надавались ним до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. А також те, що судом не враховано висновок Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав від 23.09.2022 року № 107-40/3427.

Вказувала, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про засідання Служби у справах дітей, свідомо не з`являвся на жодне із засідань де мало бути розглянуте питання щодо його участі у вихованні дітей та не надавав своїх пояснень.

Позивачка не погоджується з поясненнями відповідача ОСОБА_2 , які надавались ним до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки дані обставини викладені в поясненнях не підтверджені жодними доказами, зокрема і щодо агресивної поведінки позивачки, його переслідування тощо.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказувала, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки обставинам які стали підставою для численних звернень позивачки до Служби у справах дітей з проханням провести профілактичні бесіди щодо виконання ОСОБА_2 , батьківських обов`язків немайнового характеру по вихованню дітей. Судом також не надано оцінки відповідям зі Служби у справах дітей, щодо поведінки відповідача щодо його особистої участі у вихованні дітей та його особистому небажанні у вирішенні даної ситуації. Вказувала, що такі умисні дії відповідача носять тривалий, умисний, систематичний характер і жодні інші заходи впливу не вирішили дану ситуацію.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк, не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що суд не погодився з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.09.2022 р. №107-40/3427 щодо висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки дослідження фактів проводилось без участі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , без урахування всіх обставин та поверхнево. Вказаний висновок містить інформацію, щодо здійснення догляду за дітьми матір`ю дитини, посилання на неодразові звернення матері до служби, інформацію з медичних та навчального закладів про супровід дітей. Однак вказаний висновок фактично не містить жодних характеристик батька, чи посилання на фактично здійснення ним дій/бездіяльності, які б беззаперечно слугували підставою для позбавлення батьківських прав. Натомість наявне зазначення про не явку на засідання відповідної комісії, що не може бути підставою для висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Суд першої інстанції зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яку слід застосовувати у разі відповідного рівня необхідності, який не досліджувався Службою, а лише поверхневий огляд фактів щодо виховання дітей матір`ю не можуть слугувати підтвердженням винної поведінки батька.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц щодо застосування положень ст. 19, 164 СК України.

Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Святошинським районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві (актовий запис № 3093).

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Оболонським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2245).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2019 р. у справі з ун. № 759/19959/19 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

18.06.2021 року ОСОБА_1 змінила прізвище на " ОСОБА_1 ", що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (актовий запис 90).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2021 р. у справі з ун. №759/20679/21 визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що за довідкою державного виконавця встановлено, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей та дружини, однак відповідного рішення позивач не надає.

Судом встановлено, що в період розгляду спору при визначенні місця проживання дітей ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявами, які надає суду, зокрема 24.02.2021 р., 11.03.2021 р., 27.04.2021 р., 14.05.2021 р., 25.09.2021 р., 21.11.2021 р. щодо встановлення Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації факту неналежного виконання ОСОБА_2 з січня 2019 року батьківських обов`язків, які полягають у невідвідуванні дітей, байдужістю до їх виховання, зменшенням розміру аліментів, а також з вимогою встановлення факту домашнього насильства психологічного (подача позову до суду) та економічного (недостатній розмір аліментів) характеру. Окрім цього зазначає про не виділення ОСОБА_2 додаткових коштів на лікування дітей, на медичні страховки, на спортивні секції, на відпочинок дітей, на няню, а також вказує на перешкоди, які здійснює батько дітей на виїзд дітей за кордон ненаданням відповідного дозволу. За вищезазначеними вимогами притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство та ст. 166 КК України - злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною.

На вказані звернення позивач отримувала від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації відповіді від 24.09.2022 р., 03.03.2021 р., 31.03.2021 р., 30.04.2021 р., 24.05.2021 р., 08.06.2021 р., 24.06.2021 р., 12.07.2021 р., 26.07.2021 р., 16.09.2021 р., 25.10.2021 р., 20.12.2021 р.

Слід зазначити, що численні звернення ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про порушення її прав ОСОБА_2 не отримали результатом встановлення порушення будь-яких прав позивачки чи спільних дітей.

Також судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданою старшим державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Башинським Р.В. від 01.09.2021 р. за період з липня 2020 року по серпень 2021 року вказано, що ОСОБА_2 виконувалось рішення Святошинського районного суду щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Разом з цим, суду достовірно не відомо дати ухвалення рішення про стягнення алментів, оскільки позивач не надала доказу на підтвердження вказаного факту. Встановлено, що аліменти почали стягуватись з липня 2020, а стягнення проводяться щомісячно починаючти з 04.11.2019 р. до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, відсутня вина відповідача щодо наявності у нього заборгованості у розмірі 8404,40 грн., оскільки стягнення почалося з 2020 р. в рамках відкритття виконавчого провадження, а отже з причин, що не залежали від його волі. Крім того, як вбачається з розрахунку довідки-заборгованості ОСОБА_2 сплачував алімени у розмірі більшому ніж 1/3 частини.

Судом також досліджено пояснення ОСОБА_2 , від 01.10.2021 р., які надавались ним до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністраці, копії яких ОСОБА_1 долучено як доказ зазначених нею обставин у обгрунтування її позову. У цих пояснення ОСОБА_2 вказує про належну сплату аліментів на утримання дітей та колишньої дружини, відсутність заборгованості. Щодо того, що він не бачиться з дітьми - пояснює агресивною та войовничою поведінкою ОСОБА_1 , яка ціленаправлено здійснює діяльність щодо знищення його репутації за місцем роботи, здійснює тиск, переслідування його за місцем проживання та місцем роботи, у зв`язку з чим він змушений приховувати місце свого фактичного проживання. Крім того, колишня дружина здійснює підрив його авторитету перед дітьми. Також пояснив, що бажає аби діти жили в нормальному середовищі без розбірок між батьками, тому що мати використовує дітей як розмінну монету у їх відносинах та інструментом для спекуляцій (а.с. 42-44).

Судом встановлено, що з тексту вищевказаних пояснень відповідача не вбачається, що ОСОБА_2 завдає будь-якої шкоди позивачці чи дітям, а відсутність його спілкування з дітьми викликана виключно збереженням психологічної рівноваги дітей.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що вона з дітьми наразі проживає в Англії, відповідач постійно чинить їй перешкоди. Однак, які саме чинить відповідач перешкоди, позивач суду не змогла пояснити.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачкою не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання дітей, та наявність у цьому лише його вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано правової оціник обставинам які стали підставою для численних звернень позивачки до Служби у справах дітей з проханням провести профілактичні бесіди щодо виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків немайнового характеру по вихованню дітей, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судом першої інстанції детально вивчено, та перевірено судом апеляційної інстанції, докази які містяться в матеріалах справи, зокрема судом вірно надано правову оцінку поясненням відповідача ОСОБА_2 від 01.10.2021 року (а.с. 42-44), які були надані Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї, зокрема з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не бачиться з дітьми, пояснюючи це агресивною та войовничою поведінкою ОСОБА_1 , яка ціленаправлено здійснює діяльність щодо знищення його репутації за місцем роботи, здійснює тиск, переслідування його за місцем проживання та місцем роботи, у зв`язку з чим він змушений приховувати місце свого фактичного проживання. Крім того, колишня дружина здійснюює підприв його авторитету перед дітьми. Також пояснював, що бажає аби діти жили в нормальному середовищі без розбірок між батьками, тому що мати використовує дітей як розмінну монету у їх відносинах та інструментом для спекуляцій.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції надано оцінку щодо поведінки відповідача щодо численних звернень його до суду з позовними заявами, зокрема про розірвання шлюбного договору та стягнення з позивачки грошових коштів, що були ним виплачені у якості аліментів на утримання дітей та позивачки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в даному випадку дані твердження не є підставою для позбавлявлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що поведінка відповідача свідчить про тривалу, свідому, повну байдужість щодо особистої участі у вихованні дітей, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, заборгованості по аліментам немає. Крім того судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які проживають з матір`ю.

Щодо висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 23.09.2022 року №107-40/3427 Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не може бути підставою для обгрунтування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 неявка останнього на засідання відповідної комісії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з вказаного висновку не вбачається, що з батьком дитини працівниками органу, який дав висновок про позбавлення батьківських прав, проводилась якась роз`яснювальна робота в інтересах дітей з метою позитивного впливу на батька та направлення останнього на необхідність участі у вихованні дітей, оскільки спілкування з батьком є вкарай необхідним для гармонійного розвитку.

Така ж роз`яснювальна робота мала би бути проведена і з позивачем - матір`ю дітей, яка не може пояснити, які найкращі інтереси дітей вона захищає позбавляючи дітей батька.

Жодний негативний вплив з боку батька, щодо дітей судом не встановлений. Не встановлено також, що відповідач веде аморальний спосіб життя і спілкування з дітьми буде шкодити їх вихованню.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 23.09.2022 року №107-40/3427 Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно якого члени комісії вважали за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). При цьому зазначений висновок не містить об`єктивних обставин або обґрунтувань за яких суд мав би можливість дійти висновку про доцільність (в інтересах малолітніх дітей) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дітей, а інтересам дітей найкраще відповідатиме збереження її зв`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_2 та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 164, 166 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «01» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник