Постанова

Іменем України

29 травня 2023 року

м. Київ

справа № 220/697/21

провадження № 61-149св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 липня 2021 року в складі судді Дурач О. А. та постанову Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Биліни Т. І., Лопатіної М. Ю., Баркова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі АТ «ДПЗКУ») та просив визнати незаконним та скасувати наказ АТ «ДПЗКУ» від 26 березня 2021 року № 344-к про його звільнення; поновити на роботі на посаді директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» з 26 березня 2021 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 17 серпня 2020 року працював на посаді директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» на умовах контракту.

26 березня 2021 року його було звільнено з займаної посади згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП у зв`язку з порушенням умов контракту.

З наказом про звільнення він ознайомився 29 березня 2021 року. Під час ознайомлення зазначив, що з 25 березня 2021 року перебуває на лікарняному.

Вважав, що звільнення в період тимчасової непрацездатності є незаконним та є підставою для поновлення на роботі.

Додатковими підставами для поновлення на роботі зазначив, що між ним та відповідачем неодноразово укладались угоди на продовження дії контракту, що свідчить про відсутність порушень умов контракту в його діях.

Також зазначив, що перелічені в наказі про звільнення документи, що стали підставою його прийняття, не відповідають дійсності. Відповідач належним чином не перевірив виконання умов контракту, не врахував об`єктивні обставини. Зокрема, що підприємство працювало в умовах запроваджених обмежувальних протиепідемічних заходів, які вплинули на показники фінансової діяльності підприємства, а з 11 січня 2021 року робота філій була призупинена.

Крім того звільнення проведено в рамках дисциплінарного провадження з порушенням строків.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ АТ «ДПЗКУ» № 344-к від 26 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, з 26 березня 2021 року та ухвалено вважати ОСОБА_1 звільненим з посади директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), з 31 травня 2021 року.

Стягнено з АТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 травня 2021 року до 25 травня 2021 року включно в розмірі 8 969,59 грн, без урахування податків і зборів та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача проведено без достатніх правових підстав, відповідач не довів факт порушення ним умов контракту. Однак підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі немає, оскільки на час розгляду справи строк його повноважень на посаді директора філії закінчився, а саме 31 травня 2021 року, тому суд вважав за необхідне змінити формулювання підстав його звільнення та дату звільнення.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню за період з 15 травня 2021 року по 25 травня 2021 року включно, що становить 7 робочих днів, оскільки позивач у періоди з 25 березня 2021 року по 14 травня 2021 року, а також з 26 травня 2021 року по 10 червня 2021 року перебував на лікарняному. Вказані періоди непрацездатності пов`язані не з вимушеним прогулом позивача, а з його станом здоров`я, тому не підлягають оплаті середнім заробітком.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «ДПЗКУ», у якій товариство просить скасувати рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року в справі № 906/100/17, від 14 березня 2018 року в справі № 302/27/17, від 12 червня 2018 року в справі № 927/976/17, від 30 серпня 2018 року в справі № 463/3091/15, від 26 лютого 2019 року в справі № 925/1453/16, від 08 жовтня 2019 року в справі № 915/1138/18, від 22 жовтня 2019 року в справі № 915/188/19, від 05 листопада 2019 року в справі № 908/2604/18, від 13 листопада 2019 року в справі № 545/1151/16-ц, від 30 квітня 2020 року в справі № 925/1147/18, від 05 травня 2020 року в справі № 911/1634/19, від 21 січня 2021 року в справі № 747/839/18, від 27 січня 2021 року в справі № 910/17876/19, від 31 березня 2021 року в справі № 658/2283/19, від 07 квітня 2021 року в справі № 757/62834/19-ц, від 27 квітня 2021 року в справі № 127/12200/20, від 31 травня 2021 року в справі № 917/265/18; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема належним чином не дослідили обставини підписання контракту з додатком, який є його невід`ємною частиною. Не врахували, що згідно з умовами контракту позивач особисто відповідав за виконання філією затверджених показників ефективності використання майна й прибутку підприємства. При цьому відповідач довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем умов контракту, а наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту.

Постанова суду апеляційної інстанції в частині відмовлених позовних вимог в касаційному порядку не оскаржується, тому в цій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

22 листопада 2022 року матеріали електронної справи № 220/697/21 надійшли до Верховного Суду.

Представник позивача ОСОБА_2 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Наказом АТ «ДПЗКУ» № 594-к від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 переведено на посаду директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» з 17 серпня 2020 року на умовах контракту № 32.

У подальшому наказами та додатковими угодами до контракту від 17 листопада 2020 року, від 15 грудня 2020 року та 18 січня 2021 року, строк дії контракту продовжувався. Кінцевим строком дії контракту зазначено 31 травня 2021 року.

Наказом АТ «ДПЗКУ» № 344-к від 26 березня 2021 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку з порушенням пунктів 2.1, 3.4.11, 3.4.18 контракту.

Підстава звільнення: службова записка в.о. директора департаменту елеваторної діяльності від 25 березня 2021 року; контракт № 32 від 13 серпня 2020 року з додатком до нього та додатковими угодами; довідки начальника планово-економічного управління фінансово-економічного департаменту щодо виконання плану доходів і витрат за вересень-лютий 2020-2021 років по філії; звіт директора філії ОСОБА_1 про виконання показників ефективності використання майна і прибутку філії за період з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

У періоди з 25 березня 2021 року до 14 травня 2021 року та з 26 травня 2021 року по 10 червня 2021 року позивач перебував на лікарняному.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частинами першою та третьої статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації чи уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін.

Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Пунктами 2.1, 3.4.11, 3.4.18 укладеного сторонами контракту № 32 від 13 серпня 2020 року передбачено, що керівник забезпечує своєчасне подання інформації, необхідної для складання річного фінансового плану товариства та програми розвитку товариства; керівник особисто відповідає за виконання філією затверджених показників ефективності майна і прибутку філії товариства та інші завдання (згідно з додатком № 1) та в установлені товариством строки подає йому звіти про виконання, передбачені пунктом 3.4.20 цього контракту.

Керівник зобов`язаний забезпечувати виконання завдань товариства щодо завантаженості філії, закупівлі та переробці зернових культур.

Керівник зобов`язаний забезпечувати прибуткову діяльність філії, згідно з пунктом 2.1 контракту, підвищенню ліквідності та конкурентоспроможності виробленої продукції, наданих філією послуг, виконаних робіт.

Розділом 6 контракту сторони погодили, що керівник філії може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою товариства до закінчення строку його дії у разі: невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього положеннями про філію та контрактом (пункт 6.2.2);у разі порушення керівником виконання пунктів розділу 2 і 3 цього контракту (пункт 6.2.3); у разі погіршення фактичних показників ефективності використання майна, погіршення показників стану філії (пункт 6.2.16).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як на підставу звільнення відповідач посилався, що позивач не виконав затверджені показники ефективності використання майна й прибутку філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор», чим порушив пункти 2.1, 3.4.11, 3.4.18 контракту № 32 від 13 серпня 2020 року.

На підтвердження цих обставин відповідач надав додаток (без номера) до контракту № 32 від 13 серпня 2020 року «Показники ефективності використання майна і прибутку філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор»».

Перевіривши наданий відповідачем додаток, суди встановили, що такий додаток не містить реквізитів його затвердження, не містить номера, тоді як умовами контракту сторони погодили, що затверджені показники філії містяться у додатку № 1 до контракту. Додаток підписаний ОСОБА_1 як керівником у той час, як у нього були відсутні повноваження керівника. Містить розрахунковий період з 19 січня 2020 року, тоді як позивач приступив до виконання своїх обов`язків 17 серпня 2020 року.

За таких підстав суди зробили висновок, що вказаний додаток не є доказом наявності затверджених показників ефективності використання майна й прибутку філії, визначених у пункті 2.1 контракту № 32 від 13 серпня 2020 року. В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд не може надати іншу оцінку цьому доказу.

Таким чином, установивши, що відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів наявності на підприємстві затверджених показників ефективності використання майна, суди обґрунтовано вважали недоведеним факт порушення позивачем пунктів 2.1, 3.4.11 та 3.4.18 контракту № 32 від 13 серпня 2020 року, тому дійшли правильного висновку про незаконність його звільнення на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

При цьому обґрунтованим є висновок судів, що порушене право позивача в даному випадку слід усунути шляхом зміни дати та формулювання звільненняз посиланням на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки встановлено, що 31 травня 2021 року строк дії укладеного сторонами контракту закінчився.

Підстави та розмір стягненого судами середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач не оспорює, відповідно висновки судів в цій частині Верховний Суд не перевіряє.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів у частині задоволених позовних вимог і доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування судових рішень в цій частині, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм трудового законодавства та необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко