Справа № 135/292/23
Провадження № 2/135/143/23
РІШЕННЯ

іменем України

26.05.2023 м. Ладижин

Ладижинський міський суд вінницької області в складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., секретар судових засідань Таран Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі №135/870/20, змінивши стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 за період з серпня 2020 по січень 2023 в розмірі 73 784,00 грн., в повному обсязі.

Позовні обґрунтовані тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3 . 20.10.2020 Ладижинським міським судом Вінницької області було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2020 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Ладижинським ВДВС ГР ВО ЦМУМЮ (м. Київ), станом на 07.03.2023 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 73 784,00 грн.

При вирішенні позову позивач просить врахувати те, що у 2018 році він переніс інфаркт міокарда, та згідно довідки КП «Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №252 від 13.03.2023, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: гіпертонічна хвороба 3ст. (інфаркт міокарда 2018р.), 2ст.ризик 4.ІХС, а/с, к/с, п/к. ГЛШ. Хронічний гастродуоденіт, ст. ремісії. Виразкова хвороба ДПК (а.с.12).

У квітні 2022 року у позивача було чергове загострення хвороби, тому він вимушений був пройти курс лікування.

Отже, у зв`язку з наявними захворюваннями він вимушений постійно перебувати під наглядом сімейного лікаря та пожиттєво приймати ліки, стан здоров`я не дозволяє йому фізично працювати.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, 21.04.2023 від представника позивача адвоката Клименко І.Ф. надійшла заява, у якій вона просить судовий розгляд цивільної справи здійснювати за відсутності позивача ОСОБА_5 та його представника

адвоката Клименко І.Ф., позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення у разі відсутності відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, належним чином повідомлялася про розгляд справи за останнім відомим місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проте рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач ОСОБА_6 повідомлялася про дату, час і місце судового засідання відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 07.11.2012 сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 28.04.2021 розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), який після розірвання шлюбу проживає разом з відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.10.2020 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2020 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 20.11.2020. (а.с.9).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 07.03.2023, сукупний розмір заборгованості за період з серпня 2020 по січень 2023 року складає 73 784,00 грн. (а.с.11).

Згідно довідки КП «Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №252 від 13.03.2023, ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: гіпертонічна хвороба 3ст. (інфаркт міокарда 2018р.), 2ст.ризик 4.ІХС, а/с, к/с, п/к. ГЛШ. Хронічний гастродуоденіт, ст. ремісії. Виразкова хвороба ДПК (а.с.12).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2618 КЗ ВРЦСП ОСОБА_1 проходив курс стаціонарного лікування в період з 23.07.2018 по 01.08.2018 (а.с.14).

Згідно виписки із історії хвороби №734 КП «Ладижинська міська лікарня» ЛМР. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив курс лікування в ВАІТ з 17.04.2022 по 20.04.2022, у терапевтичному відділенні з 20.04.2022 по 25.04.2022, з діагнозом: ІХС. Пароксизмальна форма фібриляції передсердь, тахісистолія шлуночків. Постінфарктний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІст. 2 ст. ризик 4. Гіпертензивне серце (ГЛШ). Набряк легень. СН Па, з систолічною дисфункцією ЛШ (ФВ-30%). Хронічний гастродуоніт, ст.ремісії. Виразкова хвороба ДПК (а.с.13).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 та форми ОК-5 Пенсійного фонду України щодо застрахованої особи ОСОБА_1 , ОСОБА_1 не працює, інших доходів не має (а.с.16-17).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 , як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, посилається на те, що він має тяжкі захворювання, у зв`язку з чим перебуває на диспансерному обліку, вимушений

постійно перебувати під наглядом сімейного лікаря та пожиттєво приймати ліки, стан здоров`я, який не дозволяє йому фізично працювати, і відсутність у зв`язку з цим доходів.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду докази: виписку з історії хвороби, виписку з медичної карти стаціонарного хворого, довідку про перебування на диспансерному обліку, копію трудової книжки, довідку ОК-5.

Разом з тим, вказані докази в їх сукупності доводять лише викладені у них факти, а саме: наявність у позивача ряду захворювань та перебування на відповідному медичному обліку.

Проте, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, як наявні захворювання унеможливлюють його працевлаштування, а тим самим і виконання своїх батьківських обов`язків щодо сплати аліментів.

Позивачу ОСОБА_1 було відомо, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.10.2020 з нього стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_1 подав суду заяву про визнання позовних вимог про стягнення аліментів саме в такому розмірі. При цьому, з доданих до позову доказів вбачається, що на час прийняття відповідного рішення про стягнення аліментів позивач ОСОБА_1 вже мав відповідні хвороби та офіційно не працював. Таким чином, позивач ОСОБА_1 є працездатною особою, не позбавлений можливості працевлаштуватися або звернутися до Державної служби зайнятості з питань працевлаштування.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що після постановлення судом рішення про стягнення аліментів, його матеріальний стан і стан здоров`я погіршилися, згідно приписів частини 1 статті 192 СК України.

Зазначені позивачем у позовній заяві доводи про те, що стан його здоров`я погіршився та йому не можна фізично працювати, не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність обмежень або медичних протипоказань до працевлаштування; з останнього місця роботи позивач звільнений за згодою сторін, а не за станом здоров`я.

Оцінюючи як доказ наданні позивачем виписки з історії хвороби, суд вважає їх неналежними доказами на підтвердження факту погіршення матеріального становища позивача через хворобу, оскільки дані довідки не містять інформації про понесені позивачем витрати на лікування, а також те, що лікування є тривалим і потребує значних фінансових витрат.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставина, що має істотне значення, та не є підставою для повного або часткового звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, згідно приписів частини 2 статті 197 СК України.

Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Відповідно до статті 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру стягнутих аліментів слід відмовити, оскільки це призведе до порушення якнайкращих інтересів дитини, негативно вплинути на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ладижинським міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова