Справа № 699/519/21
Номер провадження № 2/699/3/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Сміян А.В., представника позивача Назаренка С.М., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 04.06.2021 надійшов позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 15006,92 грн за кредитним договором №б/н від 14.06.2006 (тіло кредиту), а також судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, через що станом на 12.05.2021 має заборгованість у розмірі 15006,92 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Представник відповідача адвокат Жупинський М.А. подав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн (т. 1, а.с. 61-81). Зазначив, що 14.06.2006 відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву-анкету, згідно з якою відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом 1300,00 грн. Укладення договору з банком здійснювалось шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з отриманням платіжної кредитної картки «Універсальна» та персонального ідентифікаційного номер для авторизації. У заяві було зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. У заяві позичальника процентна ставка не визначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, тому при укладенні договору не були погоджені всі умови. За час користування кредитною карткою відповідач внесла на цей рахунок власні кошти в розмірі 71465,00 грн, а використала лише 56135,12 грн. Таким чином залишок невикористаних власних коштів відповідача на цьому рахунку становить 15329,88 грн. Також у відзиві вказано, що позивач незаконно нарахував відповідачу та утримав проценти в розмірі 29233,50 грн.

З огляду на викладене сторона відповідача стверджує, що тіло кредиту погашено повністю, тому в задоволенні позову просять відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому просив суд задовольнити позов. Зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 14.06.2006. Відповідач була ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, підтвердила свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Також із заяви вбачається, що погоджено розмір процентної ставки 36 % на рік. Тому при укладенні договору були погоджені всі істотні умови. Банк також надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

У відповіді на відзив вказано, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Також зазначено, що 07.07.2020 відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту, у якому містяться умови щодо валюти кредитування, відсоткової ставки, винагороди, розміру платежу, відповідальності, прав та обов`язків сторін договору та інше. Сторона позивача стверджує, що ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх з положеннями договору, відповідач отримала повну інформацію про умови кредитування та власноруч їх підписала. На думку сторони позивача додані до позовної заяви документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що діяли на час укладення договору та використання відповідачем кредитного рахунку.

Представник позивача вказує на те, що здійснений відповідачем розрахунок не є належним доказом, а витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості.

У дані справі ухвалою від 24.03.2023 задоволено клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи.

На вирішення експертизи поставлено такі запитання:

«1.Чи підтверджується документально і нормативно розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 умовам кредитного договору №б/н від 14.06.2006 року?

2. Якщо ні, то який розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 14.06.2006 року станом на 12.05.2021 року?».

Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_1 , а в розпорядження експертів надано матеріали справи та витребуваний раніше ухвалою суду оригінал заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 14.06.2006.

Від визначеної експертної установи 18.04.2023 до суду надійшов лист, до якого додано клопотання експерта Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Тетяни Аханкіної про надання АТ КБ «ПриватБанк» у строк до 01.07.2023 додаткових матеріалів для проведення призначеної вищевказаної судової експертизи, а саме:

- Умов та правил надання банківських послуг, що діяли станом на 14.06.2006;

- Умов та правил надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019;

- Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Також до вказаного листа було додано рахунок від 12.04.2023 №1074 на оплату призначеної судом вищевказаної експертизи.

Для розгляду вказаного клопотання експерта було призначено судове засідання 14.06.2023.

Присутній у судовому засіданні представник позивача повідомив про можливість надання позивачем суду додаткових матеріалів, які просить експерт для проведення призначеної судової експертизи.

Відповідач, на яку ухвалою суду про призначення експертизи було покладено оплату за її проведення, повідомила суд про те, що вона оплатить наданий експертною установою рахунок за експертизу.

За наслідками судового засідання було постановлено ухвалу суду, якою запропоновано АТ «Комерційний банк «Приватбанк» у строк до 01.07.2023 надати суду:

- Умови та правила надання банківських послуг, що діяли станом на 14.06.2006;

- Умови та правила надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019;

- Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна»,

що мають значення доказів у справі, яка розглядається судом.

Від експертної установи 12.10.2023 до суду надійшов лист з повідомленням про неможливість надання висновку експерта, після чого у справі було призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача Назаренко С.М. позов підтримав, а відповідач ОСОБА_1 щодо його задоволення заперечила, з підстав, які були викладені сторонами в заявах по суті справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов такого.

Між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 14.06.2006 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Звертаючись до суду з цим позовом банк у якості доказів надав суду анкету-заяву від 14.06.2006 з підписом відповідача, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку за період з 30.06.2006 до 16.03.2021, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням строку їх дії, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача ОСОБА_1 .

В анкеті-заяві від 14.06.2006 зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку (т. 1, а.с. 31).

У цій анкеті-заяві визначено вид кредитної картки - «Універсальна», встановлено розмір кредитного ліміту 1700,00 грн, встановлено розмір процентної ставки - 3 % на місяць. Також передбачено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії виданої кредитної картки.

При цьому з наданої позивачем довідки вбачається, що 14.06.2006 кредитна картка видавалася на строк до червня 2013 року. Отже узгоджені у заяві умови діяли протягом строку дії кредитної картки (т. 1, а. с. 30).

З часу укладення договору позивачу послідовно видавалося 5 карток: 14.06.2006; 19.08.2013; 10.01.2017; 29.05.2019 та 07.07.2020. Термін дії останньої виданої кредитної картки (№ НОМЕР_1 ) - до січня 2024 року (т. 1, а.с. 30).

Однак матеріали справи не містять доказів того, що після закінчення у червні 2013 року терміну дії першої кредитної картки, виданої 14.06.2006, з відповідачем узгоджувалися будь-які умови надання кредиту, у тому числі щодо строку дії кредитного договору, розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки, строків повернення кредиту, розміру пені та штрафних санкцій тощо.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), розмір кредитного ліміту по картковому рахунку № НОМЕР_2 станом на 30.06.2006 становив 1700,00 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався. З 06.07.2017 встановлено кредитний ліміт у розмірі 16000,00 грн (т. 1, а. с. 29).

При цьому суд звертає увагу, що виписка за договором № б/н станом на 13.05.2021 не містить відомостей про те, що 06.07.2017 відповідачу був збільшений кредитний ліміт до 16000,00 грн (т. 1, а. с. 17-28).

З виконаних позивачем та долучених ним до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 12.05.2021 становить 15006,92 грн і складається з простроченого тіла кредиту (т. 1, а. с. 5-16).

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.06.2006 за період з 30.06.2006 до 31.05.2015, заборгованість за кредитом складає 676,91 грн, а заборгованість за нарахованими відсотками - 19,91 грн (т. 1, а. с. 5-10).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.06.2006 за період з 01.06.2015 до 30.06.2019 заборгованість за тілом кредиту становить 15990,46 грн, а заборгованість за відсотками - 562,68 грн. За цей період погашено заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35735,08 грн, за простроченим тілом кредиту у розмірі 1670,90 грн, та погашено пеню у розмірі 250,00 грн (т. 1, а.с. 11-14).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.06.2006 за період з 01.07.2019 до 12.05.2021 заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту становить 15006,92 грн. За цей період погашено заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10460,82 грн, за простроченим тілом кредиту у розмірі 620,15 грн, та погашено відсотки у розмірі 3596,89 грн (т. 1, а. с. 15-16).

Як вказано вище, у заяві-анкеті сторонами погоджено розмір відсоткової ставки 3% у місяць, що становить 36 % на рік (річних).

Однак з 01.04.2015 позивач в односторонньому порядку збільшив розмір відсоткової ставки до 43,20 % річних, після чого здійснював нарахування таких відсотків та їх списання. При цьому відсутні докази того, що вказані умови щодо збільшення відсоткової ставки були погоджені з відповідачем.

Також суд звертає увагу, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток підписаний відповідачем лише 07.07.2020, тобто через 14 років після укладення кредитного договору, а наведена у тарифах інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 22.07.2020 (т. 1, а.с. 32-34).

Позивач стверджує, що з виписки по картковим рахункам вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.

Відповідач не заперечувала факту користування кредитними коштами, однак заперечувала наявність заборгованості та надала свій розрахунок, відповідно до якого вона внесла на кредитний рахунок власні кошти в розмірі 71465,00 грн, а використала лише 56135,12 грн, отже на рахунку є залишок невикористаних відповідачем власних коштів у розмірі 15329,88 грн.

При цьому відповідач стверджувала, що укладений між сторонами договір не містить умов щодо відповідальності у вигляді неустойки. Крім того стверджує, що позивач незаконно нарахував відповідачу та утримав проценти в розмірі 29233,50 грн.

Для вирішення питання щодо реального розміру наявної заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.06.2006 ухвалою суду від 24.03.2023 була призначена судова економічна експертиза.

У повідомленні експерта Тетяни Аханкіної про неможливість надання висновку судової економічної експертизи від 02.10.2023 № 526/23-23 указано, що форма заяви (від 14.06.2006) не відповідає вимогам ст. 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору із обов`язковим зазначенням умов, які визначені в ст. 6 Закону України № 2664 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1, а.с. 35-44).

Однак, у вищевказаному повідомленні експерта від 02.10.2023 вказано, що наявні у справі Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 .

Експерт вказує, що з наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором від 14.06.2006 вбачається, що протягом 2013-2021 років розмір процентів за користування кредитом змінювався. Так, з 01.01.2013 застосовувалася процентна ставка в розмірі 30% річних (що складає 2,5 % в місяць), з 01.09.2014 застосовувалася процентна ставка в розмірі від 34,8% річних (2,9 % в місяць), з 01.04.2015 43,2 % річних (3,6% в місяць), з 01.06.2015 2,5 % в місяць, з 17.06.2015 - 2,9 % в місяць, з 29.11.2015 - 3,6 % в місяць, з 29.05.2019 - 3,5 % в місяць, з 01.08.2020 3,4 % в місяць (т. 1, а.с. 5-16; т. 2, а.с. 20 зворот).

При цьому експерт вказує, що на клопотання експерта позивач не надав для дослідження Тарифи, що унеможливлює документальне підтвердження розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 .

Також експерт вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення відповідача про зміни процентної ставки.

У підсумку експерт виснує, що документально не видається за можливе підтвердити розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 умовам кредитного договору № б/н від 14.06.2006 та визначити розмір заборгованості станом на 12.05.2021 (т. 2, а. с. 17-21).

При цьому експерт зазначає, що листом від 12.04.2023 судовий експерт заявив клопотання про надання позивачем додаткових матеріалів, яке ухвалою суду від 14.06.2023 було задоволено, однак АТ КБ «ПриватБанк» не задовольнив клопотання екстра (не надав необхідних для проведення експертизи доказів) (т. 2, а. с. 18).

Установивши вказані обставини суд застосовує такі норми права.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.06.2006 шляхом підписання Анкети-заяви.

Даний висновок суду узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також суд враховує приписи ст. 104 ЦПК України, відповідно до яких у разі, якщо сторона у справі ухиляється від подання необхідних матеріалів, документів тощо, що унеможливлює проведення судової експертизи, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Судова експертиза призначалася для визначення розміру заборгованості за кредитним договором, про наявність якої стверджував позивач. Саме позивач, будучи повідомленим про необхідність подання додаткових документів, які він мав можливість подати, не виконав вимоги експерта з невідомої причини.

Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих сторонами доказів, приписів чинного законодавства та повідомлення судового експерта, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором від 14.06.2006.

З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Відповідач просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн, на що суд зазначає таке.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат відповідач надала:

копію договору про надання правової допомоги від 29.06.2021 №29/06-21 (т. 1, а.с. 75-76);

копію акта виконаних робіт від 29.06.2021 №29/06-21 до договору, який підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Жупинським М.А. (т. 1, а. с. 77);

копію квитанції до прибуткового касового ордера від 05.07.2021 №29 (т. 1, а.с. 78);

копію ордера, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1, а.с. 79, 80).

За таких обставин суд вважає, що відповідач дотрималася вимог закону про підтвердження належними доказами понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Такі витрати є розумними та співмірними зі складністю справи, а тому підтверджені витрати підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094, інші дані суду не відомі.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі.

Повне рішення складено 24.11.2023.

СуддяЛітвінова Г.М.