КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8021/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Котвицького В.Л. в м. Київ 08 березня 2023 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів з дати звернення до суду з даною заявою і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини в сумі 2500 грн. щомісяця з дати звернення до суду з даною заявою і до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року відкрито провадження в даній справі, згідно ухвали, позовна заява відповідала вимогам ст. 175 - 177 ЦПК України і підстав для залишення без руху суд не вбачав.

Разом із тим, відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року, суд задовольнив клопотання представника відповідача та залишив позов без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки подана позовна заява не відповідає п. 8, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, при цьому конкретних підстав залишення без розгляду не зазначено.

Судом не постановлювалось ухвали про залишення позову ОСОБА_1 без руху і строк на усунення недоліків не надавався, а тому посилання при залишенні позову без розгляду на вимоги п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є безпідставними.

Зазначала, що перелік документів, що додані до позову, має місце в додатку. Позивач на час подання позову не очікувала понести будь-які витрати.

Суд при відкритті провадження не вважав, що вимоги ст. 175 - 177 ЦПК України порушені.

Не погоджувалася з посиланням суду на те, що позивач не заперечувала проти залишення позову без розгляду, оскільки застосування п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не потребує згоди позивача. При цьому сама позивач не подавала до суду заяви про залишення її позову без розгляду, а стала жертвою юридичної необізнаності. Суд не роз`яснив позивачу її права та обов`язки, наслідки вчинених нею дій та усно повідомив про закриття провадження у справі, не оголошуючи ухвалу сторонам.

Вказувала, що суд і представник відповідача діяли в порушення прав позивача, яка заявила позов про стягнення аліментів і не мала коштів для оплати участі адвоката в судовому засіданні, про що пояснила суду.

Наголошувала, що оскаржувана ухвала є зловживанням, що перешкоджає доступу ОСОБА_1 до правосуддя, на яке вона має право відповідно до Конституції України, ЦПК України, ст. 16 ЦК України, норм СК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилався на те, що підстави для залишення позову без розгляду дійсно наявні. Позовна заява не містить зазначення відомостей, які вимагаються п. 8. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, що є очевидним порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, а за таких умов суд не може розглянути дану справу за наявною позовною заявою без порушення принципів верховенства права та диспозитивності.

Наводив зміст ст. 59 Конституції України, ст. 58 ЦПК України, ст. 3, 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», вказував, що позивач не була позбавлена права на правову допомогу, однак не скористалася ним, а використовуючи своє право на подання позовної заяви, повинна була вжити всіх необхідних заходів для реалізації цього права належним чином, і її правова необізнаність, якщо така мала місце, не є правовою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга є необґрунтованою, то у стягненні з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, має бути відмовлено.

Наводив зміст ч. 2 ст. 134 ЦПК України, вказував, що оскільки позивач у своїй позовній заяві не зазначила попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, то це є окремою підставою для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, яка до того ж документально не підтверджена та не доведена.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду ухвалою від 08 березня 2023 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що подана позовна заява не відповідає вимогам п. 8, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що у грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом (а. с. 1).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 09 лютого 2023 року.

Відкриваючи провадження, суд дійшов висновку, що подана позовна заява та додані до неї документи відповідають загальним вимогам до форми, змісту позовної заяви, правил щодо подання копій документів, згідно положень ст. 175 - 177 ЦПК України, віднесена до предметом, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції Дарницького районного суду м. Києва, підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження, згідно ст. 185, 186 ЦПК України відсутні (а. с. 13).

В судовому засіданні, яке відбулось 08 березня 2023 року, представником відповідача заявлено клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки подана позивачем позовна заява не відповідає п. 8, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року позов залишено без розгляду (а. с. 49).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, для застосування п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та залишення без розгляду позову ОСОБА_1 в зв`язку з його невідповідністю п. 8, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України суду першої інстанції необхідно було попередньо залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 , зазначивши недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, чого судом першої інстанції зроблено не було, а в ухвалі про залишення позову без розгляду не зазначено, в чому конкретно позов не відповідає наведеним судом процесуальним нормам.

При цьому судом першої інстанції в ухвалі не надано оцінки тому, що позовна заява відповідно до вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України містить перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, і що відсутність у позові попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що передбачене п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, може свідчити про відсутність таких витрат.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що застосування п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не потребує згоди позивача на це, а наявність такої згоди сама по собі не має процесуального значення і не вважається додатковою підставою для залишення позову без розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд приходить до висновку, що залишення без розгляду позовної заяви із підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, без попереднього надання строку для усунення недоліків, що є процесуальним обов`язком суду, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, апеляційний суд враховує обґрунтовані доводи апеляційної скарги, що під час відкриття провадження в даній справі судом першої інстанції не встановлено невідповідності позовної заяви ОСОБА_1 вимогам ст. 175 - 177 ЦПК України та наявності підстав для залишення позовної заяви без руху, відтак процесуальна поведінка суду є непослідовною.

Також апеляційний суд погоджується з доводами позивача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не сприяв позивачу в реалізації нею прав, передбачених цим Кодексом, та ухилився від процесуального обов`язку роз`яснення позивачу наслідків вчинення процесуальних дій, зокрема залишення її позову без розгляду, з огляду на особисту участь позивача у судовому процесі без представника у засіданні.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою, така ухвала не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вони зводяться до підтримки помилкових висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що позивачем в апеляційній скарзі поставлено питання про відшкодування витрат, очікуваних та понесених нею в зв`язку з поданням апеляційної скарги та участю в судовому засіданні апеляційної інстанції, в розмірі 6000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про розподіл судових витрат, апеляційний суд враховує наступне. Так, частиною тринадцятої статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, такий обов`язок у випадку направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в зв`язку із скасуванням ухвали на апеляційний суд не покладено.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду заяви.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).

Апеляційний суд звертає увагу, що в справі, що переглядається, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, тобто остаточного рішення по суті апеляційним судом не було прийнято.

В судовому засіданні 31 травня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про стягнення судових витрат в сумі 6000 грн., до якої додано копію договору про надання правової допомоги № 27 від 01 грудня 2022 року, копію додаткової угоди № 1 від 15 березня 2023 року, оригінал акту про прийняття-передачу наданих послуг з правничої допомоги від 21 березня 2023 року, оригінали квитанцій про оплату послуг адвоката на суму 6000 грн. від 16 березня 2023 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти поданої заяви, вказуючи, серед іншого, що її копію сторона відповідача не отримувала і не мала можливості ознайомитися з нею та підготувати заперечення.

За наслідками обговорення поданої заяви представник позивача просила залишити без розгляду заяву про стягнення судових витрат, повідомивши, що надасть докази понесених позивачем судових витрат протягом п`яти днів після прийняття судом постанови в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи таку позицію представника позивача, заява про розподіл судових витрат не вирішувалась апеляційним судом.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 травня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.