Справа № 510/1546/23
Провадження 2/510/1116/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.23 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Іванової Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . області. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.07.2023 р. між нею та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач не оформила у встановленому законом порядку спадщину після смерті сина ОСОБА_3 та чоловіка ОСОБА_4 , спадщину прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує..

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі - продажу від 06.07.2023 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 ; акт приймання - передачі майна за договором купівлі - продажу від 06.07.2023 р.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.06.2003 р., власниками квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; витяг про р реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1101538 від 28.07.2003 р.; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 ; домова книга за адресою: АДРЕСА_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 ; свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , прізвище після укладання шлюбу - « ОСОБА_2 », свідоцтво серії НОМЕР_3 від 21.01.1989 р.; довідки виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1286, № 1287 від 07.08.2023 р.; паспорт громадянки України ОСОБА_2 , серія НОМЕР_4 від 22.01.1999 р.; паспорт громадянки України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_5 від 26.11.2001 р.; витяг з реєстру територіальної громади.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 06.07.2023 позивач домовилась із відповідачем про купівлю квартири АДРЕСА_1 .

В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала відповідачу обумовлену суму грошей, а відповідач надала позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонувала відповідачу привести домовленість у відповідність до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідач не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, оскільки не оформила спадщину на нерухоме майно після смерті сина ОСОБА_3 та чоловіка ОСОБА_4 .. Відповідачка повідомила, що квартира належала їй, її чоловікові - ОСОБА_4 та її синові - ОСОБА_3 по 1/3 частки квартири (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.06.2003 серії НОМЕР_6 ). Син ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіт не залишив, вона та її чоловік ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті сина в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформили її. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 , заповіт не залишив, після смерті чоловіка вона прийняла спадщину, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформила її, та не зареєструвала право власності на квартиру у встановленому законом порядку.

Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірила позивача, що вона є власником нерухомого майна та в неї наявні всі правовстановлюючі документи.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 06.07.2023 р., відповідач не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцям обумовлену суму коштів, а продавці передали позивачу нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачу - об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . області,в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши її у відповідача, яка фактично не мала права її відчужувати на той період, оскільки не оформила спадщину, та не зареєструвала право власності на квартиру у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін