КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/6962/23 Головуючий у І інстанції - Шевчук А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», ОСОБА_1 , відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження, -

установив:

У червні 2023 року заявник звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою, у якій просить замінити стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест»» на його правонаступника - фізичну особу ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-6499/2010, виданого 15 лютого 2012 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за Кредитним договором №01-08-Ип/39 від 16 січня 2008 року у розмірі 4135746,29 грн.

Заявник обґрунтовує вимоги тим, що 16 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено кредитний договір №01-08-Ип/39, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 329400,14 доларів США, під 14,00% відсотків річних за користування кредитними коштами, строком до 15 січня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 16 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №01-08-П/39.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання банк звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

13 грудня 2010 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва у справі №2-6499/2010 позовну заяву банку задоволено - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 4135576,29 грн.

15 лютого 2012 року Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-6499/2010 на примусове виконання вищезазначеного рішення суду.

23 лютого 2012 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріної О.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання Виконавчого листа.

22 березня 2021 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва у задоволені заяви ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

15 вересня 2021 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Гефест» - задоволено, ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року скасовано та постановлено нову, якою задоволено заяву ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 грудня 2010 року у справі №2-6499/2010.

Згідно інформації з офіційного сайту Автоматизованої системи виконавчих проваджень у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 23 лютого 2012 року перебуває відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа, боржник - ОСОБА_2 , стягувач - ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ».

Заявник вказує, що станом на дату подачі цієї заяви, кредитором за вищезазначеним кредитним договором є ОСОБА_1 на підставі Договору №29092022 купівлі-продажу прав вимоги від 29 вересня 2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 належить право вимоги до боржника за кредитним договором щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, неустойок та інших платежів, визначених кредитним договором, а також до поручителя за договором поруки.

Просила суд, замінити сторону виконавчого провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалась на те, що оскільки ТОВ «ФК «Гефест» вибуло із зобов`язання як кредитор з моменту відступлення прав вимоги на її користь, то вона і звернулась до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Вказує, що Оболонським районним судом м. Києва не було прийнято до уваги того факту, що Договір відступлення права вимоги є чинним, нею доведено виконання вимог даного договору щодо сплати новим кредитором коштів за купівлю-продаж права вимоги до боржника за Кредитним договором, копії відповідних платіжних інструкцій наявні в матеріалах справи, сторонами Договір відступлення права вимоги не оспорюється і не є таким, що визнаний у встановленому порядку недійсним, учасники справи не заперечують факту правомірності укладення такого договору, а тому помилковим є посилання суду на неможливість апелянта бути правонаступником у цій справі з огляду на відсутність ліцензії на здійснення фінансових послуг, оскільки зазначене питання не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Просила суд, скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

В судове засідання боржник ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

В судове засідання заінтересовані особи: ТОВ «ФК «Гефест» та представник Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка особи, належним чином повідомленої про день та час розгляду справ, яка приймає участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторони, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з укладенням договору №29092022 про відступлення прав вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги, а тому ОСОБА_1 не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2010 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва у справі №2-6499/2010 позовну заяву ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 4135576,29 грн.

15 лютого 2012 року Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-6499/2010 на примусове виконання вищезазначеного рішення суду.

23 лютого 2012 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріної О.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа.

22 березня 2021 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва у задоволені заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження - відмовлено.

15 вересня 2021 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Гефест» - задоволено, ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року скасовано та постановлено нову, якою задоволено заяву ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 грудня 2010 року у справі №2-6499/2010.

Кредитором за вищезазначеним кредитним договором є ОСОБА_1 на підставі Договору №29092022 купівлі-продажу прав вимоги від 29 вересня 2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 належить право вимоги до боржника за кредитним договором щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, неустойок та інших платежів, визначених кредитним договором, а також до поручителя за договором поруки.

Зазначений договір №29092022 від 29 вересня 2022 року передбачає купівлю-продаж прав вимоги та є за своєю правовою природою договором відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона(заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, ОСОБА_1 з 29 вересня 2022 року набула статусу нового кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_2 .

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1)передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2)правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва у випадку смерті фізичної особи), однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження, тощо.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14 вбачається, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вказані норми матеріального права, та не встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Договір відступлення права вимоги від 29 вересня 2022 року є чинним, не оспорюється, і не є таким, що визнаний у встановленому законом порядку недійним, учасники справи не заперечують факту правомірності укладення такого договору.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може бути правонаступником у цій справі з огляду на відсутність ліцензії на здійснення фінансових послуг, оскільки зазначене питання не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні, про що також зазначено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14.

До ОСОБА_1 , як Нового кредитора, перейшли всі права стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-6499/2010, виданого 15 лютого 2012 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за Кредитним договором №01-08-Ип/39 від 16 січня 2008 року у розмірі 4135746,29 грн., як правонаступника ТОВ «ФК «Гефест».

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, а тому судове рішення підлягаю скасуванню.

Викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», ОСОБА_1 , відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на його правонаступника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-6499/2010, виданого 15 лютого 2012 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №01-08-Ип/39 від 16 січня 2008 року у розмірі 4135746,29 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 04 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба