Справа № 570/4609/23
Номер провадження 2/570/1136/2023
УХВАЛА

"28" листопада 2023 р. Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне клопотання відповідачки ОСОБА_1 вх. 18713 від 27.10.2023 р. про надання строку для примирення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду Рівненської області 27.10.2023 р. надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_1 вх. 18713, яке не містило дати його підписання, про надання подружжю шестимісячного строку для примирення та збереження сім`ї.

В обґрунтування клопотання вказує, що жодних вагомих причин для розірвання шлюбу вона не вбачає, така поведінка позивача суперечить його дійсній волі та не тільки їхнім інтересам, а й інтересам спільних дітей, яких вони виховують ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, були належним повідомлені про дату, час та місце його проведення.

Позивач ОСОБА_2 у заяві від 23.08.2023 р., яку подано разом із позовом до суду, вказав, що строків на примирення не потребує; шлюб між ним та відповідачкою просить розірвати.

30.10.2023 р. до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Зражевської Я.О. від 30.10.2023 р., в якій вказує, що позовну заяву щодо розірвання шлюбу сторона позивача підтримує повністю; строків на примирення не потребує. У заяві від 28.11.2023 р. просить суд розгляд справи здійснювати без сторони позивача; позов підтримує.

27.11.2023 р. до суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_1 від 24.11.2023 р. про розгляд справи без її участі, в якому не заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо розірвання шлюбу.

Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає клопотання відповідачки таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.12.2004 р. між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними засвідченими позивачем копіями свідоцтв про їх народження (серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 ).

Позивач ОСОБА_2 у позовній заяві про розірвання шлюбу та заяві до суду від 23.08.2023 р. вказує, що строків на примирення не потребує.

27.11.2023 р. до суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_1 від 24.11.2023 р. про розгляд справи без її участі, в якому не заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин згідно ч.7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Крім того, суд бере до уваги, що після подачі позову до суду минуло більше трьох місяців, однак за цей час сторони не примирилися, позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти його розірвання, про що повідомили суд у своїх письмових заявах, однак до суду не з`явилися згідно ухвали суду від 20.11.2023 р.

У зв`язку з цим суд, виходячи з положень ч.3 ст. 13 ЦПК України (Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд) та ч.1 ст. 44 ЦПК України (Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається); ч.7 ст.81 ЦПК України (Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.), вважає за можливе розглянути вказане клопотання відповідачки про надання строку для примирення у відсотності сторін та їх представників.

З часу пред`явлення позову (серпень 2023 року) і до розгляду справи по суті, жодною із сторін не надані будь-які докази, які б свідчили, що вони примирилися, проживають однією сім`єю та ведуть спільне господарство, або хоча б вчинення одним з подружжя фактичних дій щодо примирення.

Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Беручи до уваги заперечення позивача щодо надання строку на примирення, та відсутність заперечень відповідачки щодо розірвання шлюбу, суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при незгоді позивача на примирення та відсутності заперечень у відповідачки щодо розірвання шлюбу, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст.24 Сімейного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 268, 353, 354 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_1 вх. 18713 від 27.10.2023 р. про надання їй та ОСОБА_2 шестимісячного строку для примирення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гнатущенко Ю.В.