Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 559/3364/21

провадження № 61-2526св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство юстиції України, державний реєстратор Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області Антонюк Інна Іванівна, акціонерне товариство «Таскомбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду

від 07 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М.,

Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, державного реєстратора Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області Антонюк І. І., акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання незаконними дій Міністерства юстиції України, скасування наказу та висновку колегії Міністерства юстиції України, скасування рішень державного реєстратора.

Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2020 року державним реєстратором Антонюк І. І. проведено державну реєстрацію прав на належне їй на праві власності майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га (кадастровий номер::02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку, за АК «Таскомбанк».

Державним реєстратором не взято до уваги, що у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» наявна інформація про арешт вищезазначеного нерухомого майна (номер запису про обтяження 38203551, внесений 16 вересня 2020 року державним виконавцем Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби

Бабич Л. П.), накладений судом з метою недопущення звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивачка направила на адресу Міністерства юстиції України скаргу в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка отримана останнім 27 листопада

2020 року.

26 квітня 2021 року на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції винесено наказ № 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1

від 24 листопада 2020 року.

Вважає дії державного реєстратора Привільненської сільської ради, оскаржуваний наказ, висновок колегії Міністерства юстиції України протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах Закону.

Позивачка вказує також на те, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора розглядається протягом тридцяти днів, натомість, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розгляд скарги призначено лише 01 березня 2021 року, а оскаржуваний наказ та висновок колегії Міністерства юстиції України взагалі прийнято лише 26 квітня 2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 29 червня 2022 року у складі судді Ралець Р. В. позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Міністерства юстиції України щодо порядку розгляду скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року та про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року.

Скасовано наказ Міністерства юстиції України від 26 квітня 2021 року за

№ 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада

2020 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54414817, 54413998 від 05 жовтня 2020 року, проведені державним реєстратором Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) за АТ «Таскомбанк» права власності на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га (кадастровий номер: :02:001:1352).

Зобов`язано державного реєстратора Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) поновити реєстраційні дії, які скасовані рішеннями індексний номер: 54414817, 54413998 від 05 жовтня 2020 року.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державним реєстратором Антонюк І. І. (Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області) при проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок та земельну ділянку за АТ «Таскомбанк» 01 жовтня 2020 року порушено вимоги пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Наказ Міністерства юстиції України від 26 квітня 2021 року за № 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року, прийнятий на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, є протиправним та таким, що не ґрунтується на нормах Закону.

Окрім того, всупереч абзацу 3 частини третьої статті 37 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» колегією розглянуто та вирішено скаргу ОСОБА_1 , зареєстровану в Міністерстві юстиції України ще 30 листопада 2020 року, лише 26 квітня

2021 року, з перевищенням 45 календарних днів, тобто з недотриманням строку, який є присічним (преклюзивним), і сплив якого позбавляє колегію права розгляду та вирішення відповідної скарги.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 01 березня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що вони не підлягають до задоволення, оскільки вказаний висновок не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке створює правові наслідки, а являє особою відображення суб`єктивної думки членів комісії при розгляді скарги та є підставою для прийняття відповідного наказу Міністерством юстиції України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційні скарги Міністерства юстиції України та АТ «Таскомбанк» задоволено частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року скасовано.

Провадження у справі № 559/3364/21 закрито.

Роз`яснено позивачеві, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача із діями та рішеннями, вчиненими Міністерством юстиції України як суб`єктом владних повноважень, щодо перевірки скарги позивачки і ухваленого за її результатами рішення. Виникнення спірних правовідносин обумовлено, на думку позивача, протиправною відмовою у задоволенні скарги на дії державного реєстратора. Спір стосується оцінки правомірності дій суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України, його владних управлінських дії та прийняття рішення за результатами розгляду скарги.

Оскільки дослідженню в цій справі підлягають дії Міністерства юстиції України, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а також перевірка оскаржуваного наказу цього міністерства на відповідність вимогам законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 813/362/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, від 29 січня 2019 року у справі№ 803/1589/17, від 29 травня 2019 року у справі

№ 826/9341/17, від 16 серпня 2019 року у справі 3 826/4236/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 826/7002/17, від 02 жовтня 2019 року у справі

№ 807/137/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що вона вже зверталась до Рівненського окружного адміністративного суду з аналогічним адміністративним позовом, проте ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду

від 11 листопада 2021 року, провадження у справі №460/5095/21 закрито. Їй роз`яснено, що розгляд даної справи віднесено до суду загальної юрисдикції в порядку ЦПК України та повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Зазначає, що з огляду на припис частини другої статті 239 КАС України за наявності чинної ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про закриття провадження в адміністративній справі №460/5095/21, закриття провадження у цій справі апеляційним судом за пунктом «а» частини першої статті 255 ЦПК України є грубим порушенням норм процесуального права та поставило під загрозу сутність гарантованих Конвенцією її прав на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Також вказує, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення її порушеного цивільного (майнового) права стосовно будинку та земельної ділянки, а вимога про скасування наказу Міністерства юстиції України є похідною при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття речових прав на нерухоме майно і має вплив на майнові права та інтереси як її, так і інших учасників справи, тому незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, такий спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Міністерство юстиції України просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що дії Міністерства юстиції України під час розгляду скарги були правомірними, а державна реєстрація права власності на земельну ділянку була проведена відповідно до вимог, визначених законодавством у сфері державної реєстрації прав. Крім того, Міністерство юстиції України є неналежним відповідачем у справі щодо прав на майно. Спір між позивачем та Міністерством юстиції не може вважатися спором про цивільне право, оскільки Міністерство юстиції України не претендує на належність йому об`єкта права власності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 жовтня 2020 року державним реєстратором Антонюк І. І. Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області проведено державну реєстрацію прав на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га (кадастровий номер::02:001:1352), яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку, за акціонерним товариством «Таскомбанк».

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 у порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою на проведені державним реєстратором Антонюк І. І. реєстраційні дії від 01 жовтня

2020 року. Скаргу отримана Міністерством юстиції України 27 листопада 2020 року.

На підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції відповідачем винесено наказ від 26 квітня 2021 року за №1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду

від 11 листопада 2021 року, провадження у справі №460/5095/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство «Таскомбанк», Державний реєстратор Привільненської сільської ради Дубенського району Львівської області Антонюк І. І., про визнання протиправними дій відповідача щодо порядку розгляду скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року, скасувати наказ

від 26 квітня 2021 року № 1307 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року та висновок колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 01 березня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1

від 24 листопада 2020 року, зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24 листопада 2020 року, закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до суду загальної юрисдикції в порядку ЦПК України. Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом в порядку цивільної юрисдикції.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведену державним реєстратором Антонюк І. І. за акціонерним товариством «Таскомбанк» права власності на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України від 26 квітня 2021 року № 1307 про відмову у задоволенні скарги позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведену державним реєстратором Антонюк І. І. за акціонерним товариством «Таскомбанк» права власності на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок

АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0873 га

Тобто, позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача стосовно будинку за номером АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,0873 га, а вимога про скасування наказу Міністерства юстиції України є похідною при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття речових прав на нерухоме майно і має вплив на майнові права та інтереси позивача та третіх осіб у цій справі.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, про що помилково дійшов висновку суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої ЦПКУкраїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на спірне нерухоме майно.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17, від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 та від 20 березня 2019 року у справі №823/2048/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, на які посилалася й заявник у касаційній скарзі.

Крім того, у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 807/137/18 (провадження № 11-869апп19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах

№ 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі

№ 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року у справі

№ 04/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Апеляційний суд вказаного не врахував, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що оскільки фактично рішення місцевого суду по суті судом апеляційної інстанції переглянуте не було, Верховний Суд позбавлений можливості залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами касаційного перегляду постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, Верховний Суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович