Ухвала

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 702/418/21

провадження № 61-20836св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Монастирищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Монастирищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 липня 2021 року у складі судді Жежер Ю. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Карпенко О. В., Єльцова В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - Монастирищенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Київ) (перейменований на Монастирищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Заява обґрунтована тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь російської федерації.

Отримати свідоцтво про народження у органах ДРАЦС неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, відповідний медичний документ не може бути прийнятий органами ДРАЦС для здійснення народження відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30 травня 2017 року Управлінням РАЦС м. Севастополя, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис № 475. Відповідно до виписки із історії пологів № 703, виданих міською лікарнею № 5 м. Севастополь, проводили хірургічну операцію - кесарів розтин, в результаті якого вона перебувала на стаціонарному лікуванні після операції п`ять днів. Проте отримати інші підтверджуючі медичні документи про народження її доньки в пологовому будинку АДРЕСА_1 не має об`єктивної можливості.

При зверненні до органів ДРАЦС щодо державної реєстрації народження дитини, їй було відмовлено, оскільки будь - який документ, виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово неконтрольованих територіях, не створює правових підстав та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо встановлення факту народження особи. Встановлення факту народження дитини необхідно заявниці для здійснення державної реєстрації народження в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про народження дитини.

Просила суд встановити факт народження дитини жіночої статі у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в міській лікарні № 5 м.Севастополь російської федерації.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено факт народження дитини жіночої статі у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь АР Крим.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановлюючи наявність факту народження дитини жіночої статі, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Севастополь, яка станом на дату народження дитини та на даний час є тимчасово окупованою територією України, суд вважає за можливе прийняти в якості належних і допустимих доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню та вважає за можливе встановити факт народження дитини жіночої статі, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Севастополь АР Крим, виключивши посилання заявника про місце народження дитини у міській лікарні № 5 російської федерації.

Апеляційний суд зазначив, що на підставі наявних у справі документів встановлено, що заявниця ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 у невизнаній в Україні окупації м. Севастополя, в подальшому згідно свідоцтва про народження у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 8). У контексті норми статті 89 ЦПК України та відповідно до принципу верховенства права, статті 10 ЦПК України, оцінюючи надані заявником докази суду слід звернути увагу на так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН, який дійшов висновку, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином її не легітимізує.

З огляду на те, що видані російською федерацією в окупованому м. Севастополь правовстановлюючі документи самі по собі не дозволяють заявниці ОСОБА_1 зареєструвати у позасудовому порядку народження дитини, що захищається гарантіями статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, з урахуванням того, що держава Україна в ситуації вимушеного перебування заявниці в окупації, не визнає втрату нею громадянства України, то у суду є законні підстави для встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

За змістом статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»при державній реєстрації народження дитини не має необхідності зазначати про перебування батьків у шлюбі та запис про батька з посиланням на статтю 126 СК України, яка визначає визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Оскільки ці обставини не мають юридичного значення, а тому доводи скаржника в даній частині не відповідають нормам чинного законодавства та не знаходять підстав для відмови у встановленні факту народження дитини на тимчасово окупованій території, який у даному випадку належним чином доведений.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об?єктивні перешкоди, тому враховуючи обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження заявлених вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

У квітні 2021 року Монастирищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Рішенням суду встановлено факт походження дитини « ОСОБА_2 » від матері « ОСОБА_1 », при цьому в результативній частині рішення відомості про батька не зазначені. Оскільки в резолютивній частині рішення відсутні відомості про батька дитини, то державна реєстрація народження має здійснюватись за статтею 135 СК України, тому провести державну реєстрацію народження із зазначенням прізвища дитини відмінним від прізвища матері в порядку частини 1 статті 135 СК України неможливо.

Встановлення юридичного факту реєстрації шлюбу органом іноземної держави, в тому числі на окупованій території, цивільне процесуальне законодавство України не передбачає.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб заявників був зареєстрований органом на тимчасово окупованій території, а шлюбу в Україні заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не укладали. Таким чином, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане 30 травня 2017 року Управлінням ЗАГС м. Севастополя, є недійсним на території України і не створює правових наслідків відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тому визначити походження дитини від батька неможливо. Цей документ, який був взятий в основу судового рішення та вказано прізвище дитини « ОСОБА_5 », хоча згідно цих сумнівних документів не можливо встановити походження дитини від подружжя згідно CК України. Такий висновок узгоджується з правовим висновком наведеним у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 758/2671/17.

Згідно рішення суду встановлено факт народження дитини «м. Севастополь АР Крим», тобто не встановлено державу місця народження та не враховано, що за законодавством України м. Севастополь - це адміністративно-територіальна одиниця України, місто, що має спеціальний статус та не входить до складу АР Крим. Тож вказати місце народження дитини при державній реєстрації, що не відповідає адміністративно-територіальному поділу України та без зазначення назви держави неможливо.

Тому залишення оскарженого рішення суду в силі призведе до неможливості його виконання, адже неможливо провести державну реєстрацію народження: -без визначення походження дитини від батька; - із зазначенням прізвища дитини відмінним від прізвища матері в порядку частини 1 статті 135 СК України; - із зазначенням місця народження дитини, що не відповідає адміністративно - територіальному поділу України та без зазначення назви держави.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржені судові рішення є законним і обґрунтованим, а тому підстав для їх скасування немає.

Вказує, що законодавством детально не регламентовано реєстрацію народження дитини на підставі рішення суду. Перешкод для реалізації народження дитини в Монастирищенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану не має.

Рух справи межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 367/2656/20 (провадження №61-16174св20), від 06 червня 2018 року у справі № 758/2671/17 (провадження № 61-25701св18).

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року додаткові пояснення на касаційну скаргу заінтересованої особи залишено без розгляду; справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 30 травня 2017 року ВАГС Нахимівського району міста Севастополя, складено актовий запис № 475, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2 , в графі «мать» зазначено « ОСОБА_6 , гражданка Украины», в графі «отец» зазначено « ОСОБА_3 , гражданин Российской Федерации».

Згідно з випискою з історії пологів № 703, виданого міською лікарнею № 5 м.Севастополь на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_7 проводили хірургічну операцію - кесарів розтин, в результаті якої вона перебувала на стаціонарному лікуванні після операції п`ять днів.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 19 січня 2021 року органом № 7125 та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Подія народження дитини жіночої статі, народженої громадянкою ОСОБА_1 , відбулася 10 квітня 2017 на території м. Севастополь АР Крим, тобто, на частині України, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - є тимчасово окупованою територією України.

ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 у невизнаній в Україні окупації м. Севастополя.

Встановлення факту народження дитини необхідне заявнику для того, щоб зареєструвати її народження у органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження дитини.

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі №233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявоюпро встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Суди встановили, що заявником на підтвердження факту народження дитини на тимчасово окупованій території України надані: свідоцтво про народження, Серії НОМЕР_1 , виданого 30 травня 2017 року Управлінням РАЦС м. Севастополя, згідно якого ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис № 475 (а. с. 8), виписку з історії пологів № 703, виданого міською лікарнею № 5 м. Севастополь на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 9), свідоцтво про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 25 травня 2016 року (а. с. 10). За таких обставин суди зробили висновок про задоволення заяви ОСОБА_1 враховуючи, що на момент звернення до суду факт народження на тимчасово окупованій території України з метою здійснення державної реєстрації народження в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про народження дитини міг бути встановлений лише за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 367/2656/20 (провадження №61-16174св20), на яку є посилання в касаційній скарзі, особа звернулася до суду із заявоюпро встановлення факту смерті громадянина України, який помер на окупованій території Республіки Кіпру, а саме, на території «Турецької Республіки Північного Кіпру» в північній частині міста Нікосія. Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом факту смерті особи на території іноземної держави. Помилковість таких висновків полягає у тому, що невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили передчасні висновки про відмову у відкритті провадження у справі, що призвело до порушення норм процесуального права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 758/2671/17 (провадження № 61-25701св18), на яку є посилання в касаційній скарзі, особа звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження. Верховний Суд вказав, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись вимогами частини третьої статті 257-1 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки відомості, зазначені в заяві не співпадають з відомостями, зазначеними в документах доданих до заяви. Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням змісту заяви та встановлених судами обставин у цій справі висновки щодо застосування норми права, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, на які посилається Монастирищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у касаційній скарзі, не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скаргу мотивована також тим, що суди неналежним чином дослідили надані заявником докази. Однак оскільки суд касаційної інстанції зробив висновок про закриття касаційного провадження з підстав, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для висновку про те, що судом порушено норми процесуального права (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України). Доводи касаційної скарги не містять посилань на інші порушення судами норм процесуального права, визначені у частинах першій і третій статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Монастирищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 липня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 702/418/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук