Справа № 496/1495/23
Провадження № 2-о/496/72/23
У Х В А Л А

03 березня 2023 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту недостовірності інформації та її спростування,

УСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвоката Лета М.А. звернулась до суду через систему «Електронний суд» в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить встановити факт недостовірності (неправдивості) та спростувати інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , яка була поширена в мережі інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, а відповідно до ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Суддя, проаналізувавши матеріали заяви про встановлення юридичного факту недостовірності інформації та її спростування, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі окремого провадження, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначені частиною першою ст. 315 ЦПК України.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.11.2018 року у справі №560/1519/15-ц (провадження №61-19664св18), у постанові від 28.03.2019 року у справі №200/18232/18 (провадження №61-2441ск19) та у постанові від 30.09.2020 року у справі №373/1890/19.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник звертається до суду за захистом права на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Таким чином суд, вирішуючи питання про відповідність поширеної про заявника інформації, яка на його думку не відповідає дійсності, має здійснювати розгляд справи відповідно до положень глави 6 розділу 4 ЦПК України, оскільки особа, яка поширила інформацію невідома, а відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких узагалі не було або які були, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, законодавець уточнює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежне.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Захищаючи свої права, особа, щодо якої поширено недостовірну інформацію, має довести факт того, що таке поширення інформації порочить його честь, гідність і ділову репутацію.

Якщо говорити про поширення негативної інформації в мережі інтернет, то відповідачем у такій справі є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту/порталу. При цьому саме позивач (людина, яка захищає своє чесне ім`я) зобов`язаний знайти і встановити дані цих осіб, оскільки ця інформація повинна бути відображена в позовній заяві (ст. 119 ЦК України).

Якщо ж автор поширеної інформації невідомий, або його місце проживання/перебування встановити не вдається, якщо інформація носить анонімний характер і доступ на сайт є вільним, то належним відповідачем у такій справі буде сам власник веб-сайту, на якому розміщувався інформаційний матеріал, оскільки саме цей власник ресурсу створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до Закону України «Про телекомунікації» доменне ім`я позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Дані про доменне ім`я, якщо до нього підключено діючий в мережі Інтернет веб-сайт, мають містити ІР адреси веб-хостингу дані про провайдера на серверах якого розміщено сторінки веб-сайту. Знаючи назву та адресу провайдера, можна звернутись до нього або з адвокатським запитом, або, якщо він ігнорує адвокатський запит, витребувати інформацію про його клієнта замовника послуги хостингу через суд.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати недостовірною та спростувати інформацію, яка поширена в мережі інтернет на вебсторінці: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тобто, у даному випадку, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

З наявної у матеріалах справи довідки Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №131/2022-Д від 14.10.2022 року вбачається, що реєстратор доменного імені та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами, а тому з метою встановлення власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 можливо витребувати відповідно до законодавства (зокрема, в судовому порядку):

- дані про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 - у реєстратора цього доменного імені - ІНФОРМАЦІЯ_5;

- дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб-сайту - ІНФОРМАЦІЯ_5;

- дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі Інтернет - у реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 та/або отримувача послуг хостингу.

Таким чином, заявник може встановити власника веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувшись до хостинг-провайдера цього веб-сайту, яким є ІНФОРМАЦІЯ_5, з відповідним запитом.

Доказів такого звернення, зокрема, на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 , або доказів відмови у наданні такої інформації заявником до заяви про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування не надано.

Крім того, позивач, подаючи позов, має можливість звернутись до суду з клопотанням в порядку ст. 84 ЦПК України, про витребування тих доказів, які особа сама не може надати, або має труднощі з їх отриманням, також ЦПК України передбачена можливість забезпечення доказів до подачі позовної заяви.

Отже, можливості встановлення поширювача інформації заявником на даний час не є вичерпаними, а отже він не позбавлений можливості після встановлення власника (-ів) вебсайту або вебсторінки звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження відповідного судочинства.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що посилання представника заявника на неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію та звернення до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в окремому проваджені, є передчасними, та спростовуються документами, доданими до заяви.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та положення Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суддя вважає за необхідне відмовити представнику заявника у прийнятті заяви про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування до розгляду в порядку окремого провадження.

Керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , представник заявника - адвокат Лета Марія Анатоліївна про встановлення юридичного факту недостовірності інформації та її спростування.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2023 року.

Суддя Л.О. Пендюра