Справа № 473/4369/23
"05" грудня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Багрін І.А., розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
в серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про поділ майна.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 08 червня 1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2014 року розірвано. В період шлюбу, а саме 24 липня 2001 року, подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на будинок зареєстроване за відповідачкою.
Позивач, вказуючи на те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, а згода про добровільний поділ майна між сторонами не досягнута, просив про поділ цього майна в судовому порядку, визнавши за ним право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку, виходячи з рівності часток подружжя.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем її проживання, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки в своїй заяві позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 08 червня 1991 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2014 року розірвано.
В період шлюбу, а саме 24 липня 2001 року, між відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір у цей же день було зареєстровано на Південній товарній біржі за №0649. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2018 року вказаний договір купівлі-продажу було визнано дійсним.
Право власності на будинок зареєстроване за відповідачкою.
Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 вселений до вищевказаного житлового будинку, відповідачка зобов`язана не чинити йому перешкоди в користуванні спірним житловим будинком.
Так, згідно ст. 22 КпШС України (чинного на час придбання майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Відповідно до ст.69, ч. 1 ст.71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.
Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 вищевказаної постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази правомірного набуття відповідачкою права на вищевказане нерухоме майно, яке було придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, а також за відсутності належних доказів, що спірне майно є особистою власністю когось з них, житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України та п. 25 постанови Пленуму вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СКУкраїни щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Таким чином, спірний будинок підлягає поділу між сторонами з врахуванням принципу рівності часток подружжя.
З урахуванням встановлених обставин, відсутності доказів можливості поділу будинку в натурі відповідно до часток його співвласників, відсутності передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку спірного будинку без його реального поділу.
Що стосується розподілу судових витрат, то, оскільки позивач не наполягав на компенсації понесених судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для втручання у ці правовідносини.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя Л.В. Лузан