КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 759/10575/22

номер провадження №22-ц/824/12320/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року /суддя Єросова І.Ю./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.11.2014 р. у розмірі 73469, 42 грн, а також судового збору у розмірі 2481 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року позовні вимоги задоволено. /а.с. 121-122/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, ухваливши нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що 31.10.2021 р. о 23.00 год. їй зателефонували невстановлені особи та зловживаючи довірою, під виглядом продажу на «ОЛХ» заволоділи коштами, здійснивши підвищення ліміту картки та перекази з її картки на суму 15800,20 грн., 15800,20 грн., 15800,20 грн., 13694,20 грн., у зв`язку із чим повідомила АТ КБ «Приватбанк» про шахрайські дії та звернулась до Святошинського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а також до Голови Правління АТ КБ «ПриватБанк». Вказує, що з моменту викрадення коштів, послугами банку не користується, заборгованість не погашає, оскільки вона виникла внаслідок шахрайських дій третіх осіб, а тому не визнає її.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Жарський І.Р. звернувся з поясненнями на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість її вимог. Вказував, що п. 10 розділом VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання визначено, що якщо власник рахунку має заперечення щодо операцій за рахунком, перелік яких зазначений у виписці, то він має право звернутися до емітента із заявою про розгляд спірного питання або до суду, однак ОСОБА_1 , не оспорила жодної операції здійсненої по картковому рахунку, в тому числі по сплачених відсотках (зарахованих коштах на погашення заборгованості по відсотках), отже правомірність операцій до моменту оскарження презюмується. Також, вказував, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Крім того, звертав увагу, що сама ОСОБА_1 визнає, що отримувала картку банку і користувалась нею, користуючись кредитними коштами та послугами банку, відповідачу були добре відомі та зрозумілі умови договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 05.11.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та додаток до неї, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту 500,00 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався до 67000,00 грн.

Відповідачем окрім анкети-заяви був підписаний також і додаток до неї (Паспорт споживчого кредиту), який містить зазначення розміру відсотків за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, на вказаному документі міститься підпис відповідача, відповідач був ознайомлений з механізмом кредитування та вартістю кредиту. Таким чином, у відповідача не могло виникнути припущень щодо безвідсоткового використання коштів. Відповідач усвідомлював, який характер відносин з позивачем наступає при укладанні даного кредитного договору. Більше того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що він обізнаний з конкретними умовами кредитування у його випадку.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 02.08.2022 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 73469, 42 грн. з яких: 61080,17 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 12389,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Факт наявності заборгованості підтверджується випискою з рахунку про рух коштів за договором станом на 04.08.2022 р., з якої також вбачається, що відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості, яке по своїй суті є визнанням відповідачем заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позов слід задовольнити, стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2014 р. у розмірі 73469, 42 грн, а також судовий збір у розмірі 2481 грн.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що 31.10.2021 р. о 23.00 год. їй зателефонували невстановлені особи та зловживаючи довірою, під виглядом продажу на «ОЛХ» заволоділи коштами, здійснивши підвищення ліміту картки та перекази з її картки на суму 15800,20 грн., 15800,20 грн., 15800,20 грн., 13694,20 грн., у зв`язку із чим повідомила АТ КБ «Приватбанк» про шахрайські дії та звернулась до Святошинського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а також до Голови Правління АТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Відповідно до витягу з ЄРДР, ОСОБА_1 дійсно звернулась до Святошинського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме, несанкціоноване заволодіння її грошовими коштами у розмірі 15 800, 20 грн., 15 800, 20 грн., 15800, 20 грн., 13694, 20 грн., яку зареєстрували за номером № 0002669 за ч. 1 ст. 190 КК України та було відкрито кримінальне провадження. /а.с. 109/

Однак, сама наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені, такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі №144/287/17-ц провадження №61-31835св18 та від 10 квітня 2019 року справа №524/3 979/16-ц провадження №61- 20290св18, де стороною у справі є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" стосовно застосування Умов та правил надання банківських послуг.

Також, ОСОБА_1 не надала і доказів стосовно просування досудового розслідування стосовно вказаного кримінального провадження або у разі затягування такого процесу, не зверталась зі скаргою на бездіяльність слідчого.

Крім того, відповідно до п. 10 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення №705), «Якщо власник рахунку має заперечення щодо операцій за рахунком, перелік яких зазначений у виписці, то він має право звернутися до емітента із заявою про розгляд спірного питання або до суду».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не оскаржила в судовому порядку жодної операції здійсненої по картковому рахунку, в тому числі по сплаченнях відсотках (зарахованих коштах на погашення заборгованості по відсотках).

Так, у якості доказів підтвердження виконання АТ КБ «Приватбанк» умов договору та надання кредитних коштів апелянту, банк надав виписку з особового рахунку ОСОБА_1 /а.с. 23-43/

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5).

Разом із тим, ОСОБА_1 умов договору не виконала, грошові кошти не повернула.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту викрадення коштів, послугами банку не користується, заборгованість не погашає, оскільки вона виникла внаслідок шахрайських дій третіх осіб, а тому не визнає її, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки спростовуються випискою з особового рахунку клієнта банку, відповідно до якої, ОСОБА_1 здійснювала погашення кредитної заборгованості та відсотків, що і свідчить про визнання нею боргу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року- залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: