Постанова

Іменем України

21 листопада 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/15557/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 31 серпня 2023 року

в складі судді Цимбал І. К.

у цивільній справі №753/11012/23 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору та стягнення грошових коштів

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , як споживач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись положення п. 2. ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон - 1023-XII), тобто виявлення протягом гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини продавця, просила розірвати договір купівлі-продажу та стягнути сплачені за товар грошові кошти.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01.12.2020 між нею та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) укладений договір купівлі-продажу меблів, за яким вона здійснила часткову попередню оплату, а після доставки меблів сплатила іншу частину грошових коштів, обумовлених договором. Проте, після доставки меблів вона виявила недоліки товару, у зв`язку з чим наступного дня з метою їх усунення відповідач забрала меблі, однак недоліки не були усунуті у розумний строк, що свідчить про істотність таких недоліків. Меблі відповідачем не повернуті. На вимоги позивача відповідач не реагувала і в подальшому відмовилась повертати сплачені кошти, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Вважала, що не усунення недоліків товару та не поставка його покупцю протягом двох з половиною років з моменту коли продавець забрав товар є непропорційними затратами в часі, що робить такий недоліки істотними та як наслідок надає право звернення до суду за позовом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону - 1023-XII.

Зазначила, що спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 27.12.2020 забрала у неї товар - диван та комплектуючі до дивану і повинна була усунути недоліки протягом 14 днів, тобто до 10.01.2021, однак станом на червень 2023 року відповідач так і не передала їй товар.

За вказаних обставин просила розірвати договір купівлі-продажу меблів від 01.12.2022 оформленого замовленням №19129, який укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 , а також стягнути з останньої на її користь 23 679,00 грн - основного боргу та 210 979,89 грн - пені.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подала до суду відзив, посилаючись на недоведеність позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову.

Зазначила, що позивачка помилково вважає недоліки товару істотними з огляду на те, що у відповідності до Акту від 28.12.2020 диван «Вавілон - 2 НС (№66104)» немає жодних недоліків чи дефектів та не потребує ремонтних дій. Складові частини (підлокітники) кутового дивана «Вавілон-А» (№66103) не мають суттєвих недоліків, не потребують демонтажу та транспортування на фабрику, а могли бути усунені на місці. Фактично усунення таких недоліків відбулося за два дні, однак позивач відмовилася приймати товар.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ч. 2 ст. 530, ст. 678 та ч. 2 ст. 693 ЦК України, оскільки судом не враховано, що після того, як відповідач забрала товар для усунення недоліків, такий товар не було поставлено позивачу. Незважаючи на вимогу від 02.04.2021 про поставку товару такий товар не був поставлений протягом 14 днів з моменту отримання такої вимоги.

Суд не дослідив та не взяв до уваги обставини, що саме з вини відповідача не поставляється товар. Відповідачка жодного разу не телефонувала, не надсилала повідомлення про дату поставки товару, не поставляла товар після усунення недоліків на адресу покупця. Матеріали справи не містять акту відмови ОСОБА_1 від прийняття поставленого товару. Саме з цих підстав виник спір.

Зазначила, що на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України вимагає повернення оплати за товар, оскільки його не було поставлено протягом більше ніж двох років. Посилання відповідача на те, що позивач має повідомити дату та час поставки товару є безпідставними з огляду на те, що відповідач таку поставку не здійснює.

Судом не враховано практику Верховного Суду, зокрема позицію висловлену у постанові від 30.09.2020 у справі №927/787/19 якою підтверджено презумпцію вини постачальника (виробника), і саме на останнього покладення обов`язок доведення фату виникнення дефектів не з його вини.

Додала, що оскільки справи №753/104/22 та №753/11012/23 мають різний предмет і підстави позову, інший період правовідносин, то встановлені обставини у справі №753/104/22 не є преюдиціальними для даної справи.

За вказаних обставин, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, скориставшись наданим правом подала відзив на апеляційну скаргу, в якій посилалася на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, щодо неповернення товару з її вини.

Зазначала, що після того, як виробником товару складено відповідний акт про відсутність істотних недоліків у товару, саме ОСОБА_1 не виявила бажання прийняти товар. Додала, що неодноразово зверталась до позивачки для уточнення дати часу можливості доставити товар, однак остання не виявляла бажання отримувати назад товар.

З вказаних обставин просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення тотожні, зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав її та просив задовольнити з підстав, наведених в ній. Крім того, зазначив, що повністю оплачені за договором купівлі-продажу меблі, після їх вилучення відповідачкою для усунення недоліків, позивачу не повернуто.

Представник відповідача - ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Крім того підтвердив, що меблі наразі перебувають у відповідачки в магазині та будуть повернуті у разі погодження часу та виявлення бажання прийняття даних меблів позивачкою. Однак на даний час позивачка не виявляла бажання повернути меблі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Замовлення №19129 від 01.12.2020 позивачем (замовник) замовлено у ФОП ОСОБА_2 меблі: диван «Вавилон А» вартістю 15759 грн, диван «Вавилон 2» вартістю 7920 грн, 4 стільці «Жур 7» вартістю 6000 грн, 1 табурет вартістю 500 грн, всього на загальну суму 30000 грн. Як вбачається із замовлення №19129 строк доставки меблів визначений до 01.01.2021 (а.с. 10)

На виконання умов договору позивачем, як покупцем, здійснено попередню оплату товару в розмірі 9 500,00 грн відповідно до квитанції до касового ордера від 01.12.2020 №19129, і при здійсненні доставки меблів 26.12.2020 сплачено решту коштів - 20 500,00 грн, що підтверджується квитанцією до касового ордера від 26.12.2020 №19129, всього на загальну суму 30 000,00 грн (а.с. 11).

Таким чином, 01.12.2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу наступного товару: диван «Вавилон А» вартістю 15 759 грн, диван «Вавилон 2» вартістю 7 920 грн, 4 стільці «Жур 7» вартістю 6 000 грн, 1 табурет вартістю 500 грн.

Сторонами визнано та не заперечується той факт, що 26.12.2020, за замовленням №19129 від 01.12.2020 за узгодженою адресою було доставлено та встановлено меблеві вироби, а ОСОБА_1 надано відповідно документи, в тому числі гарантійний талон. Під час монтажу та огляду меблів ОСОБА_1 підтвердила отримання меблів та здійснила повний розрахунок за замовлення. Також сторони визнали та не заперечували факт, що стільці та табурет в подальшому були повернуті продавцю, а гроші - покупцю.

Відповідно до акту від 27.12.2020, який складений ОСОБА_1 , в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вбачається, що у зв`язку з недоліками дивану «Вавилон-А» та дивану «Вавилон-2 НС» ФОП ОСОБА_2 забрала на ремонт диван «Вавилон-2» в повній комплектації та з дивану кутового «Вавилон-А» бильця, диван «Вавилон-А» не забирала (а.с. 13)

Відповідно до розписки ФОП ОСОБА_2 від 27.12.2020, остання забрала диван « Вавилон » для ремонту, який вона зобов`язалась повернути після гарантійного обслуговування (а. с. 12).

Отже, на наступний день після виконання умов договору купівлі продажу оформленого замовленням №19129 від 01.01.2020, а саме 27.12.2020 ОСОБА_1 виявила недоліки диванів «Вавилон-А» та «Вавилон-2 НС» після чого в цей же день, ФОП ОСОБА_2 забрала «Вавилон-2 НС» та підлокітники дивану «Вавилон-А» для усунення таких недоліків.

Відповідно до акту №28/12 передачі-приймання матеріальних цінностей від 28.12.2020, диван «Вавілон-2 НС» (№ 66104 ) та складові частини (підлокітники) кутового дивана «Вавілон-А» (№66103) були передані ФОП ОСОБА_7 , який зобов`язувався повернути отримані за актом матеріальні цінності після усунення недоліків, указаних листом претензією.

З акту від 28.12.2020 вбачається, що після ретельного огляду та детальної перевірки матеріальних цінностей, отриманих згідно акту №28/12 Комісія Виробника дійшла висновку: диван «Вавілон-2 НС» (№66104) не має жодних недоліків та дефектів, виготовлений згідно ГОСТу № 19917-93 зі змінами, не потребує ремонтних дій і має бути повернутий ФОП ОСОБА_2 у первинному вигляді. Складові частини (підлокітники) кутового дивана «Вавілон-А» (№66103) не мають суттєвих недоліків, не потребували демонтажу та транспортування на фабрику, а могли бути усунені на місці. Для усунення недоліку виконані дії по точному регулюванню декоративних елементів підлокітників та повернуті ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином відповідач виконав взяті на себе зобов`язання щодо безоплатного усунення недоліків товару, про що свідчить акт № 28/12 від 28.12.2020.

З відповіді ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві на звернення ОСОБА_1 щодо ознак порушення вимог законодавства про захист прав споживачів з боку ФОП ОСОБА_2 вбачається, що в діях останньої відсутні ознаки порушення, а меблі не мали істотних недоліків, про що було складено відповідний акт. Також вбачається, що ОСОБА_1 не бажала отримувати диван та підлокітники (а.с. 77-79).

Аналогічні обставини також встановлені постановою Апеляційного суду м. Києва (провадження №22-ц/824/7601/2023), яка набрала законної сили, у зв`язку з чим згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. А посилання скаржника в цій частині є безпідставними, оскільки такі обставини стосуються одного й того ж предмету та сторонами були учасники даної справи.

Після розгляду цивільної справи №753/104/22 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договором та пені за неналежне виконання зобов`язань, позивачем було змінено спосіб захисту i надіслано заяву про розірвання договору від 15.06.2023, мотивовану тим, що недоліки, виявлені 27.12.2020 не було усунуто протягом 14 днів, до 10.01.2021, що в силу положень ст. 8 Закону 1023-XII, робить такі недоліки істотними.

01.07.2023 ФОП ОСОБА_2 було надано відповідь на вищевказану заяву, яку обґрунтовано, що правові підстави для розірвання договору відсутні, адже у поставлених товарів відсутні істотні недоліки, а також знову висловлено прохання прийняти з меблі після усунення недоліків.

З огляду на те, що договір купівлі-продажу оформлений замовленням №19129 від 01.12.2020 було виконано 26.12.2020 у повному обсязі, а саме прийнято доставлений товар за договором у повному обсязі без зауважень та здійснено розрахунок, то подальшому, правовідносини виникли саме на підставі положень Закону 1023-XII. А саме коли ОСОБА_1 виявила недоліки товару, а ФОП ОСОБА_2 забрала такий товар з метою усунення таких недоліків.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що виявлені недоліки не були усунуті протягом розумного строку, що робить такі недоліки істотними, внаслідок чого просила розірвати договір та стягнути кошти за товар.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, з вимогою про розірвання договору купівлі продажу та повернення коштів за договором унаслідок виявлення істотних недоліків товару, саме на відповідача покладено обов`язок надати належні та допустимі докази на підтвердження факту відсутності таких істотних недоліків товару.

ФОП ОСОБА_2 спростувала такі доводи позивача, оскільки надала відповідний висновок про те, що товар не має істотних недоліків. Виявлений недолік у підлокітниках є незначним і міг бути усунутий на місці. Таким чином з моменту виявлення недоліків 27.12.2020 до відповідного висновку про відсутність істотних недоліків від 28.12.2020 пройшов один день. Відтак посилання скаржника на істотність недоліків внаслідок неможливості їх усунення протягом розумного строку є безпідставним.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що при доставці меблів позивачем не були виявлені недоліки товарів, наприклад такі, як видимі дефекти, що унеможливлюють використання меблів за їх призначенням, а також те, що замовлені меблі не відповідали характеристикам замовлення, тобто істотних недоліків товару.

Позивач обрала спосіб захисту свого порушеного права та пред`явила продавцю вимогу щодо усунення недоліків товару, які у строк, визначений законом, було усунуто, а тому про те, що вимоги про розірвання договору з підстав зазначених у позові, а також стягненні сплачених коштів та пені є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, колегія суддів погоджується з висновком суду.

З урахуванням пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні вбачається, що фактично позивач вважає безпідставним неповернення дивану «Вавілон-2 НС» та складових частин (підлокітників) кутового дивана «Вавілон-А» після усунення недоліків відповідачем.

Разом з тим, позивачка при зверненні до суду з вказаним позовом відповідних вимог не заявляла. Більше того обґрунтовувала позов саме наявністю істотних недоліків товару, та правовим підґрунтям позову зазначала положення п. 2. ч. 1 ст. 8 Закону 1023-XII. Крім того, посилаюсь саме на те, що даний позов заявлений з приводу захисту прав споживачів, зазначала, що звільнена від сплати судового збору.

З цих же підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосовано положення ЦК України, з огляду на те, що після усунення недоліків, такий товар не було поставлено позивачу, адже таких вимог не заявлялось.

Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про те, що саме з вини відповідача не поставляється товар з огляду на таке.

До позову долучено заяву ОСОБА_1 від 02.04.2021 з проханням виконати замовлення №19129 від 01.12.2022 у робочі дні з 10 до 18 години протягом 14 днів (а.с. 14).

До вказаної заяви долучено квитанцію що відповідає за поштовому відправленню за номером 380 (а.с. 15).

Також долучено копію конверта з відповідним номером поштового відправлення 380 (а.с. 17).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак матеріали справи не містять опису вкладення поштового відправлення з номером 380, а квитанція не містить інформації про те, що відправлялася саме заява від 02.04.2021. Більше того, конверт з номером 380 повернуто відправнику з повідомленням про невручення адресату із зазначенням причини невручення, а саме за закінченням терміну зберігання.

Будь яких інших доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляла ФОП ОСОБА_2 щодо готовності прийняття товару, матеріали справи не містять.

В той же час матеріали справи місять докази, що на адресу ОСОБА_1 неодноразово надсилалися повідомлення з проханням прийняти в зручний для неї час частину меблів, що підтверджується накладною №331 від 04.03.2021 року, №211 від 15.06.2021 року, описами вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 82-86).

Аналогічні обставини встановлені постановою Апеляційного суду м. Києва (провадження №22-ц/824/7601/2023), яка набрала законної сили, у зв`язку з чим згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі (а.с. 71-75 у справі №753/104/22).

Таким чином, доводи скаржника про те, що дивани не поставляються протягом значного періоду часу саме з вини ФОП ОСОБА_2 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, посилання скаржника на те, що судом не враховано презумпцію вини постачальника є помилковими з огляду на те, що саме відповідач спростувала факт наявності істотних недоліків товару, а також довела відсутність її вини у не постачанні товару.

Відтак, доводи скаржника щодо неправильного застосування норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження, з огляду на те, що суд застосував норми права які підлягали застосуванню, а саме норми Закону 1023-XII. Інші доводи скаржника не спростовують висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська