РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/927/22

Провадження № 22-ц/4815/406/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Гордійчук С.О.,

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агро»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2022 року, ухваленого в складі судді Василевича О.В., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі №567/927/22

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» про скасування рішення державного реєстратора та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0008, площею 3,61 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №065801 від 24.06.2008 року.

У вересні 2021 року з відомостей, одержаних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що відносно належної йому вищевказаної земельної ділянки без його відома та участі було укладено додаткову угоду від 02.08.2018 року до договору оренди землі щодо земельної ділянки площею 3,61 га, кадастровий номер :09:001:0008, та право оренди такої земельної ділянки на підставі рішення державного реєстратора (індексний номер 42828252) 04.09.2018 року зареєстровано за новим орендарем ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та змінено строк оренди землі на 7 років, сплив якого починається з моменту укладення додаткової угоди.

Вказує, що вищевказану додаткову угоду до договору оренди землі він особисто не укладав, та інших осіб на їх укладення не уповноважував, з ним як з власником земельної ділянки не узгоджувались умови вищевказаної додаткової угоди, та її примірник він не отримував, а відтак вважає її неукладеною.

Зазначає, що наразі ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується належною йому земельною ділянкою без достатніх правових підстав, чим порушує його права на користування та розпорядження належним йому майном.

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» про скасування рішення державного реєстратора та повернення земельної ділянки задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :09:001:0008 площею 3,61 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області).

Скасовано рішення державного реєстратора КП «Архітектор» Дубенської міської ради Рівненської області Антонюк Інни Іванівни про державну реєстрацію права оренди (індексний номер рішення 42828252 від 01.09.2018 року) належної ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0008 площею 3,61 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право 6560405 (спеціальний розділ), з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0008 площею 3,61 га.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі по 992,40 грн. з кожного.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, в зв`язку з невідповідністю його висновків обставинам справи та нормам матеріального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено права відповідача на подання доказів. Зазначає, що єдиною підставою для висновку про те, що позивач не підписував додаткову угоду до договору оренди слугувало пояснення позивача та те, що відповідач не подав відзиву і не заперечив тверджень позивача.

З огляду на положення ст.ст. 76, 78 ЦПК України, пояснення позивача не є доказом і не можуть підтверджувати обставини, які за законом мають підтверджуватися певними засобами доказування.

Вважає, що єдиним належним доказом на підтвердження того факту, що позивач не підписував додаткову угоду, є висновок експерта. При цьому посилається на норми ст.ст. 10, 60, 78, 103 ЦПК України та ч. 1 ст. 218 ЦК України.

Також стверджує, що матеріали справи містять докази укладення позивачем договору оренди землі та додаткової угоди від 02.08.2018 року, а саме відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де вказується про договірне право оренди землі ТОВ "Західна агровиробнича компанія".

Крім того, звернув увагу на те, що позивач отримував від відповідача орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Тобто, вказана додаткова угода фактично виконувалася позивачем і до неї у нього не було жодних претензій, а відтак вказаний правочин не може вважатися неукладеним.

Покликається на незастосування судом правових позицій викладених у постанові Великої палати Верховного Суду у справі №227/3760/19-ц від 26.10.2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,61 га, кадастровий номер :09:001:0008, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території колишньої Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №065801 від 24.06.2008 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.09.2021 року.

04.07.2013 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Захід Агро» (орендар) був укладений договір оренди землі №б/н терміном на 5 років та після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк про що повинен не пізніше 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про свій намір продовжити дію договору.

Відповідно до інформаційної довідки № 273140398 від 03.09.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державним реєстратором Костопільського районного управління юстиції Рівненської області Марчуком Т.Д. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.08.2014 року (індексний номер 14908185) право оренди належної позивачу вищевказаної земельної ділянки було зареєстровано за ТОВ «Захід Агро» та підставою для реєстрації права оренди такої земельної ділянки вказано договір оренди землі № б/н від 04.07.2013 року, укладення якого сторонами не оспорюється.

04.09.2018 року державним реєстратором КП «Архітектор» Дубенської міської ради Рівненської області Антонюк І.І. на підставі рішення про державну реєстрацію (індексний номер 42828252) зареєстровано зміни до речового права згідно яких було зареєстровано перехід права оренди вищевказаної земельної ділянки від ТОВ «Захід Агро» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а також змінено строк дії договору оренди землі від 04.07.2013 року з 5 на 7 років, орендодавцем якої вказано позивача ОСОБА_1 , та підставою для реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зазначено додаткову угоду №б/н від 02.08.2018 року до договору оренди землі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (частина перша статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (стаття 34 Закону України «Про оренду землі»).

Крім того, за змістом частини другої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Наведені норми законодавства вказують на те, що користування чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливе на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди. Разом з тим, позивач стверджує, що додаткову угоду №б/н від 04.09.2018 року до договору оренди землі №б/н від 04.07.2013 року він не укладав та не підписував, інших осіб на їх укладення та підписання не уповноважував, істотні та інші умови додаткової угоди до договоріу оренди землі з ним як з власником земельних ділянок не узгоджувались.

Судом першої інстанції встановлено, що у позивача та відповідача відсутній примірник (оригінал) додаткової угоди від 04.09.2018 року до договору оренди землі від 04.07.2013. Дану обставину сторони не заперечують.

В силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною першою статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц висловила правовий висновок, згідно якого правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця.

Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач ТОВ "Західна агровиробнича компанія" не спростував доводи позивача, оригінал додаткової угоди не надав, не виконав вимоги процесуального закону щодо витребування та/або надання доказів.

За таких обставин, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що оспорювана додаткова угода від 04.09.2018 року до договору оренди землі від 04.07.2013 року позивачем не укладалася, істотні та інші умови вищевказаної додаткової угоди до договору оренди землі з ним, як з власником земельної ділянки, не узгоджувались, а відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не довів у встановленому законом порядку законності підстав користування належною позивачу земельною ділянкою, якою він продовжує користуватися,чим порушується право ОСОБА_1 на користування та розпорядження належним йому майном.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів не підписання позивачем додаткової угоди до договору оренди, відсутність висновку почеркознавчої експертизи на підтвердження не підписання позивачем спірної додаткової угоди, а також на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містять посилання на вказану додаткову угоду не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі має значення саме оригінал вказаної додаткової угоди, а не її копія.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містять посилання на вказану додаткову угоду не можуть з беззастережністю свідчити про укладання вказаної додаткової угоди за участі позивача, враховуючи доведену позицію позивача про те, що вказану додаткову угоду він не укладав та не підписував.

Щодо доводів апелянта на отримання орендодавцем орендної плати за користування відповідачем належною йому земельною ділянкою, не підтверджує дійсність оскаржуваної угоди, оскільки такі докази суду першої інстанції у встановленому порядку не надавались і судом не досліджувалися.

Інші доводи скарги не містять в собі підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент і це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» і «Трофимчук проти України»).

Поряд із цим, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 червня 2023 року.

Головуючий: С.О. Гордійчук

Судді: С.В. Боймиструк

С.С.Шимків