Справа №487/5042/23
Провадження №2/487/2003/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого - судді Афоніної С.М., за участю секретаря судових засідань - Бахмуцької А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 05.02.2021у розмірі 10000 доларів США, процентів за користування позикою у розмірі 6000 доларів США та 3% річних від простроченої суми у розмірі 439 доларів США.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 05.02.2021 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав останньої 10000 доларів США, зі сплатою процентів за користування грошами в розмірі 5% щомісячно, про що в той же день була складена розписка, строк повернення коштів за першою вимогою або до 31.01.2022, проте до теперішнього часу борг відповідачем не повернуто.

Ухвалою від 14.08.2023 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи №487/45042/23, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Судом встановлено, що разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 05.07.2023 вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить в цілому квартира АДРЕСА_3 та житловий будинок АДРЕСА_2 .

Відомості щодо нерухомості (квартири) внесені до реєстру станом на 2006 рік, а житлового будинку станом на 2004 рік, інші зміни у праві власності на цю нерухомість до реєстрів не внесені.

Ухвалою від 14.08.2023 заява ОСОБА_1 задоволена частково, вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 04.10.2023, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 29.12.2016, належить на праві власності ОСОБА_3 .

За таких обставин, враховуючи, що власник ОСОБА_3 не цивільним відповідачем у даному провадженні, тому в силу закону не несе цивільну відповідальність своїм майном, проте арешт належного ОСОБА_3 майна, буде порушенням ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.41 Конституції України, якими передбачено, непорушність права власності у всіх його формах; всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди; не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні, крім випадків передбачених законом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про скасування арешту з майна, накладеного ухвалою суду від 14.08.2023.

Керуючись ст.ст. 158 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2023, шляхом скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцят и днів з дня її оголошення.

Суддя: С.М. Афоніна