Справа № 146/1001/23
Провадження № 22-ц/801/2091/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 рокуСправа № 146/1001/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Оператора газорозподільної системи "Вінницягаз" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» звернулось до суду з цим позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є споживачем та отримувачем послуг з розподілу природного газу з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , які надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз», як оператором ГРМ. Відповідач частково сплачував кошти за отриману послугу природного газу, внаслідок чого виникла заборгованість.

Позивач вказував, що для приєднання до умов розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме сплатити за послуги оператора ГРМ, мати документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідач має газифікований будинок приєднаний до газорозподільної системи та здійснює фактичний відбір газу, а відтак приєднався до умов договору розподілу природного газу акцептував договір, зміст якого розміщений на офіційному веб сайті позивача та відповідає Типовому договору розподілу природного газу, затвердженого НКРЕКП та обов`язкового до виконання всіма суб`єктами ринку природного газу.

Таким чином, позивач переконаний, що відповідач зобов`язаний здійснювати оплату за послуги з розподілу природного газу.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, що є побутовим до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу.

Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача за послугу з розподілу природного газу відповідачеві складала 5482, 23 грн.

Враховуючи вищевикладене АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» за захистом своїх прав був вимушений звернутись з цим позовом до суду, яким просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованість у розмірі 5482,23 грн та судові витрати у розмірі 2684 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.08.2023 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства" Оператора газорозподільної системи "Вінницягаз" заборгованість за послугу розподілу природного газу в сумі 5482,23 грн, що виникла за період з серпня 2021 року по травень 2023 року включно, а також судові витрати, які складаються з 2684 грн судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, з поміж іншого, апелянт ставить під сумнів те, що АТ «Вінницягаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу, а також факт наявності у АТ «Вінницягаз» ліцензії на здійснення даного виду діяльності на території саме Вапнярської територіальної громади, жителькою якої вона є. Також вказує на те, що довідка про фінансовий стан, додана до позовної заяви позивачем, не є первинним документом, за яким можна встановити наявність чи відсутність заборгованості.

До того ж, на адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в якій ОСОБА_1 вказує на те, що АТ «Вінницягаз» не мала права звертатись до суду із позовом до неї, оскільки, як вона переконана, у товариства відсутня цивільна правоздатність юридичної особи.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своїх заперечень представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм процесуального та матеріального права, а всі матеріали, які містяться у справі вказують на нездійснення оплати за послуги з розподілу природного газу ОСОБА_1 , що у свою чергу спричинило заборгованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції відповідає повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про фінансовий стан від 11.04.2023 року, на ім`я відповідачки ОСОБА_1 як на побутового споживача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . За період з серпня 2021 року по травень 2023 року відповідачкою було спожито газу на 6223,98 грн (1550,82 куб.м ). Останньою було сплачено лише 741,45 грн. Відтак, борг становить 5482,23 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем наявні фактичні договірні відносини, позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та надав послуги розподілу природного газу, водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив послуги розподілу природного газу, чим порушив умови договору, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та вказує на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19.06.2017 року № 811 про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ «Вінницягаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз».

Укладання договору можливе шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом (ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

Відповідно до п. 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п. 4 ч. 2 р. 3 глави VI Кодексу ГРМ укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме:

-сплатити за послуги Оператора ГРМ;

-мати документально підтверджене споживання природного газу.

Отже, оскільки на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок, № НОМЕР_1 та присвоєний ЕІС-код № НОМЕР_2 , відповідач споживає природний газ, що підтверджується показниками приладу обліку, із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не звертався, то є таким, що приєднався до умов договору розподілу, а тому зобов`язаний здійснювати оплату за послуги з розподілу природного газу.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем є вірним, адже АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» надавав послуги з розподілу (доставки) природного газу до будинку позивача, а останній прийняв ці послуги, користуючись природнім газом (тобто прийняв оферту), а наявність двосторонньої підписаної угоди між надавачем та споживачем послуг законом не передбачена.

Щодо тверджень апелянта, що довідка про фінансовий стан, додана до позовної заяви позивачем, не є первинним документом, за яким можна встановити наявність чи відсутність заборгованості, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Недопустимими є докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Предметом доказування у справі є наявність та розмір боргу відповідача перед позивачем за послуги з розподілу природнього газу. Довідка про фактичний обсяг споживання природного газу містить інформацію про кількість (об`єм) природного газу, спожитого ОСОБА_1 , а довідка «Фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу» містить помісячний розрахунок із зазначенням дати, показників лічильника та розміру щомісячних нарахувань. Отже, обидва цих документи містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є належними доказами.

Жодних особливостей щодо доказування наявності та розміру заборгованості споживача за послуги з розподілу природного газу закон не встановлює. Довідка «Фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу» підписана особою, яка її сформувала, а довідка про фактичний обсяг споживання природного газу, крім того відтиск печатки АТ «Вінницягаз», а тому підстав для висновку про недопустимість цих доказів суд першої інстанції не мав.

При цьому, відповідач жодних доказів на спростування факту споживання природного газу без сплати за послуги з його розподілу не надав.

Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що розглядаючи спір місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2023 року залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко