КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/8308/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Лапчевської О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року у складі судді Матвєєвої Ю.О.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ТОВ "Рент-Профіт Плюс" звернулося у суд із позовом у якому просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 334 500 грн з кожного.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він набув у власність відповідно до Свідоцтва на право власності від 03.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В. за № 1691.

Попереднім власником вказаної квартири був в ОСОБА_3 .

Відповідачі є члени родини попереднього власника, що підтверджується актом від 04.06.2021.

Після набуття даної квартири у власність і по даний час, відповідачі продовжують безоплатно користуватися квартирою, використовувати її для власного проживання.

Договірні відносини між сторонами щодо оплатного або безоплатне користування квартирою відсутні. За житло кошти не сплачують, за комунальні послуги виникли борги по оплаті. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року в задоволенні позову ТОВ "Рент-Профіт Плюс" відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Скарга обґрунтована тим, районний суд відмовляючи в позові вказав, що між відповідачами та позивачем не було укладено договору найму квартири, а тому останній не набув права вимагати у них сплати за користування квартирою.

Вказує, що районний суд вирішуючи спір не врахував, що позовні вимоги ТОВ "Рент-Профіт Плюс" стосувалися кондикційних зобов`язань.

Інші обґрунтування скарги тотожні за змістом з позовними вимогами.

Учасники справи в судове засідання не з`явилася, судом про час, місце і дату судового засідання повідомлялася належно, від ТОВ «Рент-Профіт Плюс» в особі директора, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника товариства, з огляду на що у суду апеляційної інстанції наявні підстави для розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається зі справи, ТОВ "Рент-Профіт Плюс" є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він набув у власність відповідно до Свідоцтва на право власності від 03.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В. за № 1691. Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8-9).

З`ясовано, що попереднім власником нерухомого майна є ОСОБА_3 .

З акту складеного 04.06.2021 убачається, що при виході представників товариства за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що у помешканні проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Звільняти квартиру відмовляються (а.с. 10).

20.02.2022 було складено акт, який ідентичний за змістом з попереднім та містить лише інформацію про те, що проживаючі відмовляються оплачувати за проживання у вказаній квартирі (а.с. 11).

В листі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109-264 від 18.01.2023 зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач просить про стягнення з відповідачів заборгованості за користування квартирою за відсутності договору найму, що виключає право вимагати сплату боргу.

При цьому районний суд звертає увагу на те, що у справі відсутні докази щодо пропозиції укладення договору найму, й не зрозуміло чи обізнані відповідачі про зміну власника квартира.

З такими висновками районного суду, апеляційна інстанція погоджується в повній мірі, враховуючи наступне.

Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло.

В силу положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому, частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ТОВ "Рент-Профіт Плюс".

Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що спірне нерухоме майно позивачем придбано з прилюдних торгів, тобто набуто право власності на вказану квартиру з тими обтяженнями, які існували у попереднього власника (а.с.9).

Матеріали справи не містять доказів обізнаності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про нового власника квартири, в якій вони зареєстровані та проживають.

Долучені до справи акти від 04.06.2021 та 20.02.2022 не доводять дійсності вказаних в них обставин, з огляду на те, що вони складені та містять підписи лише представників ТОВ "Рент-Профіт Плюс".

Більше того, позивачем не долучено будь-яких інших доказів, зокрема звернень, листів, щодо врегулювання спірного питання з відповідачами в досудовому порядку, а також того, що останні отримували пропозицію укласти договір найму чи відмовилися від його укладення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до виниклих правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, остільки фактичні обставини у справі, яка була предметом розгляду судом касаційної інстанції і цієї справи є різними.

Відповідно до вимог ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною третьої даної статті також передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Колегія суддів вважає, що спірні відносини не регулюються положеннями ст.1212 ЦК України, остільки відповідачі як члени сім`ї колишнього власника мають речове право користування житлом, у яке вселилися в установленому законом порядку, а тому питання оплати користування чужим майном врегульовано положеннями ст.ст. 811, 820 ЦК України, ст.ст. 156, 162 ЖК України.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що районний суд, розглядаючи спір, не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Отже, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: