Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2023 Справа №607/19450/23

04 грудня 2023 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

- сторони в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею 183,1 кв.м., житловою площею 109,1 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог позивач вказав, що його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2016 року встановлено факт родинних відносин між ним та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . За життя 13 січня 2016 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів йому. На момент смерті ОСОБА_2 він перебував разом з ним на реєстраційному обліку.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 . Спірне будинковолодіння належало до суспільної групи господарства робітний двір, головою якого був ОСОБА_2 .

Вказав, що спірне будинковолодіння належало у рівних частках його батькам ОСОБА_2 частки та ОСОБА_3 частки, як спільне майно подружжя.

Таким чином, він є єдиним спадкоємець за заповітами після смерті батьків, його брати на момент смерті батьків своїх прав на заявляли, до нотконтори не зверталися, права на обов`язку часту не мають.

Постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Попередньо представник позивача адвокат Дяків О.Я. подала клопотання про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьками якого зазначено « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за №2 від 13 січня 2016 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки за №415 від 12 вересня 2023 року, виданої Острівським старостинським округом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_4 був головою двору житлового будинку по АДРЕСА_1 . Станом на 15 квітня 1991 року домоволодіння відносилося до робітничого двору, в якому були зареєстровані: ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_6 син, ОСОБА_7 син, ОСОБА_8 син.

З інформаційної довідки за №745 від 23 серпня 2023 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в бюро не проведена.

Як слідує з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №746 від 23 серпня 2023 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 .

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 23 серпня 2023 року, загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 183,1 кв.м., житлова площа 109,1 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 2019 року, виданим Виконавчим комітетом Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №15.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 15 січня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №29, згідно з яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі на належну їй частину спірного будинковолодіння.

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №74761053 від 16 листопада 2023 року, інформація про спадкові справи, заведені до майна померлої ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі відсутня.

Згідно довідки за №587 від 10 листопада 2023 року, виданої Острівським старостинським округом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті проживала по АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті перебували на реєстраційному обліку: ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_6 син, ОСОБА_1 син, ОСОБА_9 онука, ОСОБА_10 онука.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2022 року, виданим Виконавчим комітетом Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №194.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 13 січня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №26, згідно з яким заповів все своє майно ОСОБА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, у тому числі на належну йому частку спірного будинковолодіння.

Як слідує з довідки за №749 від 02 грудня 2022 року, виданої Острівським старостинським округом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті проживав і перебував на реєстраційному обліку по АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті перебували на реєстраційному обліку: ОСОБА_6 син, ОСОБА_1 син, ОСОБА_11 невістка, ОСОБА_9 онука, ОСОБА_10 онука, ОСОБА_12 онука.

06 грудня 2022 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №501/2022 року після смерті ОСОБА_2 за заявою позивача ОСОБА_1 від 06 грудня 2022 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2

08 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок та земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, з матеріалів спадкової справи №501/2022 року встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. від 08 вересня 2023 року за №1820/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті батька ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний будинок.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 згідно довідки Острівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області за №415 від 12 вересня 2023 року відносився до суспільної групи господарств робітничий двір, головою домогосподарства значився ОСОБА_2 , членами робітничого двору станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_6 син, ОСОБА_1 син та ОСОБА_8 син.

Доказів про те, що вказане будинковолодіння належало до типу колгоспний двір судом не встановлено.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічно інвентаризації 23 серпня 2023 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 побудований у 1991 році.

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року, який діяв на час побудови спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Встановлено, що спірний житловий будинок був набутий ОСОБА_2 у власність під час перебування останнього та ОСОБА_5 у шлюбі.

Отже, вказаний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх частки визнаються рівними.

Таким чином, за життя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належало по частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належні їм частки спірного житлового будинку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв позивач, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_5 успадкував належну їй частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

Спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту судом не встановлено.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_2 успадкував належну йому частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 183,1 кв.м., житловою площею 109,1 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 183,1 кв.м., житловою площею 109,1 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

Відповідач: Великоберезовицька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, вул. С. Бандери, 26, смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, .

Повне рішення складено 04 грудня 2023 року.

Головуюча І.М. Черніцька