РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/8197/22

Провадження № 22-ц/4815/594/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дупака Валентина Германовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2023 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В., повний текст рішення суду виготовлено 10.02.2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що вона з відповідачем є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач є фізичною особою-підприємцем, отримує високий дохід, за останні 5 місяців 2022 року отримав близько 73800 грн доходу на місяць.

А тому він зобов`язаний зберегти умови проживання дітей на рівні не гіршому, аніж було до розлучення подружжя.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 12 500, 00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дати прийняття позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 12 500, 00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дати прийняття позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000, 00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.06.2022 та до досягнення дитиною повноліття, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000, 00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.06.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Рішення суду вмотивовано тим, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, а тому, враховуючи інтереси дітей й для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, котрі були забезпеченні ним батьками до розірвання шлюбу і до яких діти звикли, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позицію відповідача щодо розміру аліментів та його матеріальне становище, а також те, що відповідач є працездатною особою, вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 23.06.2022 року та до повноліття дітей.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Дупак В.Г. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції поклав на позивачку надмірний тягар доказування очевидних речей та, в порушення вимог чинного законодавства, надав перевагу позиції відповідача, чим порушив принцип рівності та змагальності сторін судового провадження.

Відвідування дітьми гуртків не є додатковими витратами, а є звичайними витратами для забезпечення нормальних умов життя дитини.

Під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення та максимально можливого урахування інтересів дитини.

Просить суд, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 27 жовтня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2022 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.05.2010 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.03.2018 року (а.с. 13-14).

Діти проживають разом із матір`ю.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей у розмірі 25000 грн щомісячно, позивачка покликалася на спроможність відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі, з огляду на його високий дохід, на підтвердження чого долучає до позовної заяви довідку Головного управління ДПС у Рівненській області, де зазначено, що загальна сума доходу відповідача за 2021 рік складала 852 800, 00 грн, за 5 місяців 2022 року - 369 000, 00 грн (а.с. 15).

Спростовуючи свою спроможність сплачувати аліменти у такому розмірі, відповідач вказував на те, що він як фізична особа-підприємець несе щомісячні витрати по виплаті заробітної плати найманим працівникам, сплачує податки, орендну плату, несе витрати по придбанню пального для автомобілів, якими привозить необхідний товар у магазин.

Не підтвердження вищезазначеного відповідач подав до суду договір суборенди приміщення від 01 січня 2022 року, договір оренди не житлового приміщення № 7 від 15 жовтня 2021 року, видаткову накладну № 72938 від 31 травня 2022 року, акт приймання-передачі товарів до договору поставки партіями з використанням паливних карток № 040417-12/05/22-ПГ398 від 12 травня 2022 року, податкові декларації із зазначенням сплачених ним податків за завітні періоди (а.с. 54-85).

Отже, відповідачем доведено, що дохід від здійснення підприємницької діяльності, який вказує позивачка у позовній заяві, визначено нею без урахування щомісячних витрат на здійснення підприємницької діяльності.

Наявність можливості сплачувати відповідачем аліментів на утримання дітей у розмірі 25000 грн позивачкою не доведено.

Суд першої інстанції дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 182 СК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову та стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 5 000,00 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 23.06.2022 року та до повноліття дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дупака Валентина Германовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.