справа № 492/38/21
провадження № 4-с/492/2/23
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2023 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції скаргу державного нотаріуса Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко Ігоря Петровича на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Романа Вадимовича про відкриття виконавчого провадження, -

встановив:

Скаржник звернувся до суду з зазначеною скаргою на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаша Р.В. про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2023 року, посилаючись на те, що постановою Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року, Арцизьку державну нотаріальну контору Одеської області зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 грудня 2020 року про вчинення нотаріальної дії і прийняти відповідне рішення за результатами розгляду заяви у встановленому законом порядку. 19 січня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашем Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 492/38/21 від 29 грудня 2022 року. Після винесення постанови Одеського апеляційного суду, ОСОБА_1 18 грудня 2022 року прийшов на прийшов до нотаріуса з документами, де йому була надана консультація та роз`яснено, що для отримання свідоцтва необхідно сплатити усі необхідні послуги, що є обов`язковою умовою для вчинення нотаріальної дії. ОСОБА_1 неодноразово з`являвся до нотаріальної контори, однак необхідні платежі ним не були сплачені в повному обсязі, а саме, за додаткові послуги правового характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, а також послуги технічного характеру, що надають державні нотаріуси, ОСОБА_1 не було внесено плату. Скаржник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, передчасною, без урахування всіх обставин справи, оскільки 12 січня 2023 року Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області розглянуто заяву ОСОБА_1 , шляхом винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та станом на момент відкриття державним виконавцем виконавчого провадження судове рішення було вже виконано добровільно, у зв`язку з чим скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою про визнання незаконної та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

До суду від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли заперечення на скаргу разом з копіями матеріалів виконавчого провадження, згідно яких представник виконавчої служби просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 70805759 з примусового виконання виконавчого листа № 492/38/21, виданого Арцизьким районним судом Одеської області 29 грудня 2022 року. Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаша Р.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2023 року та боржнику надано 10 робочих днів для виконання рішення суду. 07 лютого 2023 року на адресу відділу надійшла постанова державного нотаріуса Панашенко І.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 січня 2023 року, винесена після відкриття виконавчого провадження, а також до постанови боржником не було надано жодних пояснень або заперечень щодо виконання вимог виконавчого документа.

Скаржник та його представник в судовому засіданні скаргу підтримали, просили її задовольнити, пояснивши суду, що ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори, просив видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. 18 грудня 2022 року йому було роз`яснено, що необхідно надати оригінали документів, сплатити послуги, було надано один місяць для оплати послуг та призначена наступна дата вчинення нотаріальної дії на 30 грудня 2022 року. В цей день ОСОБА_1 прибув до нотаріальної контори та відмовся оплатити послуги, наступна дата вчинення нотаріальної дії була призначена на 10 січня 2023 року, однак в призначену дату стягувач знов відмовився сплатити послуги та платежі, тому 12 січня 2023 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки стягувачем не були сплачені послуги, постанова направлена до державного виконавця. 19 січня 2023 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, однак після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 погодився сплатити усі необхідні платежі та йому було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Стягувач ОСОБА_1 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, пояснив суду, що 18 грудня 2022 року він прибув до нотаріальної контори, надав всі документи для вчинення нотаріальної дії, нотаріус йому повідомив, що необхідно сплатити необхідні платежі на його картку, квитанції про оплату платежів йому не було надано. 30 грудня 2022 року його не запрошували до нотаріальної контори, однак 10 січня 2023 року він знов прибув до нотаріальної контори, однак нотаріус повідомив, що квитанції на оплату послуг він не надасть, тому він змушений був звертатися зі скаргою на бездіяльність нотаріуса. Враховуючи, що державним нотаріусом не було вчинено жодних нотаріальних дій для виконання рішення суду він звернувся до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Р.В. про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки в суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, відповідно до ч. 3 ст. 450 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, заслухавши обґрунтування скаржника та його представника, заперечення стягувача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, дослідивши та оцінивши надані учасниками справи письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» (зі змінами, внесеними згідно із Законами України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 19 січня 2023 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про відкриття виконавчого провадження (т. 2 а.с. 128-129). Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашем Р.В. 19 січня 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т. 2 а.с. 131-132), яка того ж дня направлена боржнику (т. 2 а.с. 130). Також, 19 січня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашем Р.В. були винесені постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т. 2 а.с. 134-135), постанова про стягнення виконавчого збору (т. 2 а.с. 137-138), які направлені боржнику (т. 2 а.с. 133, 136).

В матеріалах виконавчого провадження також міститься постанова державного нотаріуса Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. від 20 січня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка надійшла до виконавчої служби 08 лютого 2023 року (т. 2 а.с. 139).

Судом встановлено, що дії державного виконавця під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2023 року вчинені відповідно до закону, в межах наданих повноважень та судом не встановлено доказів протиправних дій або бездіяльності державного виконавця, оскільки підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження судом не встановлено.

Доводи заявника про те, що рішення суду ним було виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження, що підтверджується постановою від 12 січня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому державним виконавцем неправомірно відкрито виконавче провадження суд не бере до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні під час відтворення звукозапису на прослуханому судом аудіозаписі зафіксована розмова між двома особами, однак при цьому належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що розмова відбувалася саме між боржником державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. та стягувачем ОСОБА_1 суду не надано.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, вирішуючи питання про допустимість доказів, наданих стягувачем у вигляді аудіозапису, суд враховує Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 3 статті 62 Конституції України №12 - рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, в якому зазначено наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи зясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Враховуючи вищенаведене та те, що законодавством не передбачено проведення, без попередження про здійснення запису телефонної розмови, аудіофіксування телефонних розмов, то такий аудіозапис не можна вважати таким, що отриманий в передбаченому законом процесуальному порядку, тому суд не має процесуальної можливості встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіо запис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи не вносилися до нього будь-які зміни.

Суд зазначає, що здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Проте, стягувачем не надано суду доказів надання згоди осіб на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмови.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наданий стягувачем аудіозапис розмови, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України, тому, відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст. 451 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених судом обставин справи, жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення старшим державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено, державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, жодних підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається, тому суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 13, 100, 211, 212, 258-261, 353, 354, 355, 447-451, 453 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні скарги державного нотаріуса Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко Ігоря Петровича на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Романа Вадимовича про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана 02 червня 2023 року.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.