Справа №473/3918/22 Головуючий у 1-й інстанції Тустановський А. О.
Провадження № 22ц/812/1265/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 грудня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради

(далі - Департамент СЗН Сумської міськради)

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Тустановського А. О. в залі суду в смт Веселинове Миколаївської області о 10 год 02 хв, із складанням його повного тексту 3 жовтня 2023 року по справі, за позовом

Департаменту СЗН Сумської міськради до ОСОБА_1 ,

треті особи - ОСОБА_2 ,

Перший відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

(далі- Перший ВДВС у Вознесенському районі)

про стягнення сум виплаченої державної допомоги,

В С Т А Н О В И Л А:

23 грудня 2022 року Департамент СЗН Сумської міськради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , як платника аліментів, про стягнення з нього на свою користь тимчасової державної допомоги, яка надана на утримання дитини відповідача, в загальній сумі 46 224 грн 31 коп..

В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2011 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набрало законної сили, але не виконувалось, у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів.

За заявами одержувачки аліментів ОСОБА_2 у період з 1 вересня 2012 року по 31 серпня 2021 року позивачем декілька разів призначалася тимчасова державна допомога на сина ОСОБА_3 , у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань по сплаті аліментів на утримання дитини, яку заявниця отримувала щомісяця.

З такими заявами ОСОБА_2 зверталася кожні шість місяців та надавала довідку про несплату аліментів на її користь. Останню сплату допомоги на її користь позивачем здійснено до 31 серпня 2021 року.

13 грудня 2021 року на адресу відповідача ОСОБА_1 позивачем направлено листа з пропозицією повернути отримані ОСОБА_2 суми тимчасової допомоги на утримання дитини, виплата якої припинена. Надіслана Департаментом пропозиція залишена без відповіді.

Тому, звернувшись до суду з позовом та посилаючись на положення частини 10 статті 181 СК України та Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 (далі - Порядок від 22.02.2006 №189), Департамент СЗН Сумської міської ради просив стягнути на свою користь з відповідача виплачені суми за рахунок бюджету.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 , діючи через свою представницю адвокатку Чабанову А. О., вважав доводи позовної заяви необґрунтованими, а сам позов таким, що не підлягає задоволенню.

Посилався на ті обставини, що звертаючись з заявами про надання тимчасової державної допомоги ОСОБА_2 надавала неправдиві відомості про те, що не отримує аліменти від відповідача, хоча ним сплачуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , що підтверджено чеками про поштові перекази грошових коштів, починаючи з 2018 року, внаслідок чого заборгованість за аліментами на час розгляду справи у нього відсутня.

За наведених ним підстав, вважав, що державна допомога виплачувалась на користь ОСОБА_2 через зловживання з її боку та несвоєчасне повідомлення нею Департаменту про обставини сплати відповідачем аліментів, наслідком чого стало несвоєчасне припинення виплати державної допомоги.

Одночасно заявив про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення коштів за період з 1 вересня 2012 року по 23 грудня 2019 року.

15 лютого 2023 року позивач звернувся з клопотанням про залучення до участі у справі в якості третіх осіб: Веселинівський відділ ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області та одержувачки аліментів ОСОБА_2 , та клопотав про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості за аліментами від 15 лютого 2023 року.

Ухвалами Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача, продовжено строк для подачі ним відповіді на відзив, залучено до участі у справі у якості третіх осіб: Веселинівський відділ ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області та ОСОБА_2 ..

16 лютого 2023 року позивач звернувся з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та участь у справі його представника в режимі відеоконференції.

3 березня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено про незгоду з доводами відповідача та заперечення щодо застосування позовної давності до пред`явлених ним вимог, з огляду на положення статті 20 СК України, якою визначається, що до вимог, які випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується. Крім того зазначав про положення частини 10 статті 181 СК України, де на думку його представниці, не встановлено строків позовної давності, у випадку звернення з позовом про повернення виплат тимчасової державної допомоги.

Також ознайомившись з наданими відповідачем письмовими доказами, провів їх ретельне дослідження, та звернув увагу суду на розбіжність сум сплачених аліментів за аналогічний період у наданих відповідачем довідках. При тому вважав, що надані відповідачем квитанції не можуть бути належним доказом зі сплати ним аліментів, оскільки в них відсутні дані про призначення платежу, та деякі з них поганої якості.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач, від імені якого діє представниця, заперечив щодо наявності підстав для того, щоб не застосовувати позовну давність до пред`явлених позовних вимог, та зазначав, що надані ним чеки про оплату аліментів узгоджуються з актуальним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, а наведена позивачем судова практика стосується правовідносин зі спорів щодо розміру аліментів, внаслідок чого не може бути застосована до даних правовідносин, які виникли між компетентним органом самоврядування та ним.

17 березня 2023 року відповідачем повторно надано відзив на позовну заяву, в якому він вважав доводи позовної заяви необґрунтованими, а сам позов таким, що не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив, яка датована 21 березня 2023 року, позивач виклав аргументи щодо незгоди із запереченнями відповідача.

23 березня 2023 року третьою особою ОСОБА_2 надано пояснення, в яких вона заперечила погашення відповідачем заборгованості за аліментами, вказавши, що не отримувала від ОСОБА_1 коштів в рахунок добровільного погашення ним аліментів та звернулась за роз`ясненнями з цього приводу до дирекції Сумського відділення АТ «Укрпошта». Посилалася на відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог пред`явлених Департаментом.

27 березня 2023 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив та пояснення третьої особи, в якому переважно використано аргументи викладені ним раніше.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2023 року до участі у справі у якості третьої особи залучено Перший відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), як правонаступник Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2023 року участь відповідача ОСОБА_1 у розгляді справи визнана обов`язковою.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 4 липня 2023 року участь представника Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у розгляді справи визнано обов`язковою.

10 серпня 2023 року третьою особою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , подано заперечення, в якому вона, посилаючись на відповідну судову практику зазначила, що саме по собі ініціювання боржником переказу коштів засобами поштового зв`язку не свідчить про те, що стягувач отримала кошти у готівковій або будь-якій іншій формі, тим більше, що АТ «Укрпошта» відмовлено у наданні інформації щодо пересилання поштових переказів у зв`язку із закінченням строку подання заяв про розшук поштового переказу. Ці обставини підтверджені і рухом виконавчого провадження, заведеного на виконання рішення про стягнення аліментів на її користь.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що позивачем пропущена позовна давність стосовно пред`явлення ним вимог за період з 1 вересня 2012 року по 23 грудня 2019 року для їх захисту у судовому порядку. Щодо вимог про стягнення державної допомоги за період з 23 грудня 2019 року по час припинення її виплати, то відповідач не ухилявся від сплати аліментів, які виплачував на користь одержувачки, яка отримувала, як аліменти від нього, так і державну допомогу від позивача.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне зв`язування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

У змісті скарги зазначив про недотримання вимог та стандартів доказування у цивільній справі за практикою ЄСПЛ, оскільки судом помилково взято до уваги, у якості доказів, квитанції про сплату відповідачем аліментів на користь ОСОБА_2 за період з 20 березня 2018 року по 29 вересня 2021 року, та відомості державного виконавця про сплату аліментів у 2023 році на суму 5 148 грн 95 коп.. Не враховано судом і наявність розбіжностей у наданих відповідачем довідках ВДВС щодо розрахунку внесеної відповідачем оплати за аліментами, без належного дослідження цього питання у межах поданого ним позову.

Вважав, що суд надто формально та без належної перевірки вважав сплаченими аліменти за квитанціями від 8 вересня 2020 року, 26 листопада 2020 року, 22 грудня 2020 року, 30 квітня 2020 року, та не врахував також те, що ці квитанції надані відповідачем до виконавчого провадження лише після відкриття провадження у справі за поданим Департаментом позовом. Не погодився позивач і з проведеним державним виконавцем розрахунком через незрозумілість періоду врахування квитанцій про сплату аліментів.

Зазначав, що позовна давність на вимоги щодо погашення заборгованості до Державного бюджету не застосовується, як не може бути застосована і за положеннями частини 10 статті 181 СК та Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 189 від 22 лютого 2006 р.. В іншому ж випадку перебіг цього строку може починатися від дня коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання, а у даному випадку з моменту повідомлення одним з батьків про сплату аліментів, що передбачено пунктом 11 вищевказаного Порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Посилався та ті обставин, що ні позивач, ані третя особа не оскаржували розрахунок державного виконавця, що на його думку лише підтверджує відсутність у нього заборгованості з аліментів. Натомість ОСОБА_2 сама відмовлялася отримувати аліменти у вигляді поштового переказу, хоча доказів цього не надала.

Вказував, що призначення платежу в деяких квитанціях не зазначено через застарілість програмного забезпечення, та є належним підтвердженням сплати ним аліментів.

Посилався на відповідну судову практику.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 погоджувалась з доводами апеляційної скарги та просила скасувати рішення місцевого суду, замість якого ухвалити нове про задоволення позову.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 27 жовтня та 23 листопада 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

При вирішенні справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а. с. 6).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2011 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн щомісяця, починаючи з 7 вересня 2011 року та до досягнення дитиною повнолітня (т. 1 а. с.7).

Виконавчий лист №2-445 з виконання судового рішення від 20 жовтня 2011 року зі стягнення аліментів з ОСОБА_1 отримано третьою особою 2 березня 2012 року та його подано до примусового виконання, за яким 12 березня 2012 року відкрито виконавче провадження.

Станом на 31 жовтня 2013 року державним виконавцем складена довідка про заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 7 730 грн та до суду направлено подання про тимчасове обмеження права боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі країни в межах виконання судового рішення за позовом про стягнення аліментів.

Ухвалою Веселінівського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 року подання державного виконавця задоволено, постановлено про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Ухвала суду отримана боржником 14 грудня 2013 року.

Інші дані щодо примусового виконання судового рішення з моменту обмеження боржника у праві виїзду та до винесення виконавцем постанови від 28 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження (т.2 а.с.117) у матеріалах справи відсутні.

За положеннями частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України (частини 8, 9 статті 181 СК України).

Відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №189 (Порядок від 22.02.2006 за №189 у редакції на час 2012-2013р.р.), виплата державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, наданих як субвенція місцевому бюджету.

За наведеного, 14 вересня 2012 року ОСОБА_2 звернулась за місцем свого проживання до органу соціального захисту Веселинівської РДА Миколаївської області з заявою про призначення уперше соціальної допомоги у вигляді аліментів, надавши довідку видану ВДВС Веселинівського РУЮ №314 від 13 вересня 2012 року про неотримання аліментів. ( т.1 а.с.5, 8).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 19 вересня 2012 року ОСОБА_2 призначена допомога, з підстав з ухиленням відповідача від сплати аліменті,в строком з 1 вересня 2012 року по 28 лютого 2013 року (т.1 а.с.8).

Аналогічного змісту заява третьою особою 6 червня 2013 року подана повторно до того ж органу соціального захисту Веселинівської РДА Миколаївської області, на підставі якої за рішенням від 21 червня 2013 року ОСОБА_2 призначена допомога з 1 червня по 30 листопада 2013 року (т.1 а.с.9-10).

Таким чином за період з 1 вересня 2012 року по 30 листопада 2012 року третьою особою ОСОБА_2 отримана тимчасова державна допомога на підставі відповідних рішень Управління праці та соціального захисту населення Веселинівської РДА Миколаївської області за рахунок коштів Державного бюджету, наданих, як субвенція місцевому бюджету Веселинівської громади на загальну суму 3 447 грн 60 коп.

Враховуючи наведене та те, що Департаментом СЗН Сумської міської ради пред`явлені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 коштів виплаченої тимчасової допомоги не на користь Державного бюджету, а на свою користь, як юридичної особи, підстав для стягнення таких коштів за період з 1 вересня 2012 року по 30 листопада 2012 року на суму 3 447 грн 60 коп., які були виплачені одержувачці аліментів за рахунок іншого місцевого бюджету, на користь позивача немає.

Тому, без врахування позовної давності, пред`явлення цих вимог позивачем є неприйнятним, та вони є такими, що не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

У подальшому, за матеріалами справи, третя особа ОСОБА_2 змінила місце проживання, внаслідок чого 16 вересня 2014 року звернулася з заявою про призначення та виплату їй тимчасової державної допомоги до позивача, як органу, який компетентний призначити таку виплату, та надала для перевірки відомості про ухилення від сплати аліментів відповідача. Аналогічного змісту заяви нею подані до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради кожні 6 місяців, зокрема : 10 березня 2015 року, 14 вересня 2015 року, 31 березня 2016 року, 16 вересня 2016 року, 17 березня 2017 року, 15 вересня 2017 року, 14 березня 2018 року, 17 вересня 2018 року, 21 березня 2019 року, 9 вересня 2019 року, 16 березня 2020 року, 17 вересня 2020 року і 23 березня 2021 року (т.1 а.с.9, 11, 13зв-14, 17, 20, 21, 24зв-25, 28, 32, 35зв, 36, 37, 41, 46, 51зв 53, 57зв -59, 63-64, 69-70, а.с.8, 10, 12, 16, 18, 23, 24, 25зв, 26зв, 29зв, 30, 33зв, 34, 38, 39, 43, 48зв, 54зв, 60зв, 65зв, 72зв).

Отже, третьою особою позивачу подані документи, що визначені у пункті 6 Порядку від 22 лютого 2006 року № 189, з метою призначення тимчасової державної допомоги, у зв`язку з ухиленням батька дитини, платника аліментів, від їх сплати, обов`язок якого встановлено на підставі судового рішення.

При оформленні заяв про призначення допомоги ОСОБА_2 підтвердила достовірність зазначених нею відомостей та надала особисте зобов`язання про обов`язок повідомити у триденний термін Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, у випадку отримання нею аліментів офіційно або неофіційно (т.1 а.с.5-76).

Після проведення перевірки поданих документів у відповідності до пункту 5 вищенаведеного Порядку №189, Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради прийняті рішення від 19 вересня 2012 року, 21 червня 2013 року, 17 вересня 2014 року, 11 березня 2015 року, 17 вересня 2015 року, 29 квітня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 21 березня 2017 року, 19 вересня 2017 року, 20 березня 2018 року, 6 жовтня 2018 року, 1 квітня 2019 року, 4 жовтня 2019 року, 25 березня 2020 року, 29 жовтня 2020 року і 14 квітня 2021 року про виплату ОСОБА_2 відповідної державної допомоги на загальну суму 42 776 грн 71 коп. (т. 1 а.с.74).

При тому останнє призначення та виплата державної допомоги, що відбулася на підставі рішення позивача від 14 квітня 2021 року, здійснена Департаментом з 1 березня по 31 серпня 2021 року (т.1 а.с.73). Після чого виплата допомоги припинена з невідомих підстав, але внаслідок її припинення 9 листопада 2021 року прийнято розпорядженням про стягнення з відповідача ОСОБА_1 , виплаченої на користь ОСОБА_2 допомоги на загальну суму 46 224 грн 31 коп. (т.1 а.с.73-74).

13 грудня 2021 року позивачем на ім`я відповідача направлено відповідного листа з посиланням на положення Порядку від 22.02.2006 №189, де містилася до нього пропозиція добровільно повернути суму, сплачену на користь ОСОБА_2 , та попередження стосовно того, що у випадку несплати, після 13 січня 2022 року позивач буде змушений звернутися до суду з позовом, який Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради подав лише 23 грудня 2022 року (т.1 а.с.1, 76).

За наведених обставин, при ухваленні рішення судом враховано, що тимчасова допомога за пунктом 2 Порядку від 22.02.2006 № 189 призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується, у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. Тому, припинення виплати компетентним органом раніше призначеної за наведеними підставами тимчасової допомоги відбувається згідно до положень того ж Порядку, викладених у пункті 10, зокрема, у разі: 1) встановлення місця проживання (перебування) особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду; 2) виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину; …..9) добровільного виконання рішення суду особою, зобов`язаною сплачувати аліменти; 16) сплати аліментів одним з батьків.

При тому враховується, що орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги в тому разі, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, або виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету (пункт 12 Порядку від 22.02.2006 №189).

За змістом частини 10 статті 181 СК України передбачено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Тому, звертаючись до суду 23 грудня 2022 року із вказаним позовом, Департамент соціального захисту населення Сумської області просив суд стягнути з платника аліментів ОСОБА_1 виплачену тимчасову державну допомогу ОСОБА_2 за період з 1 вересня 2012 року по 31 серпня 2021 року на загальну суму 46 224 грн 31 коп..

Заперечуючи проти задоволення таких вимог Департаменту соціального захисту населення Сумської області, відповідач заявив про добровільну сплату ним аліментів на утримання дитини, які ним пересилалися безпосередньо на користь ОСОБА_2 , про що пізніше ним надані платіжні квитанції до виконавчої служби, та ці суми враховані державним виконавцем при розрахунку аліментів, що підлягають сплаті. При тому копії цих квитанцій за період з 20 березня 2018 року додані ним до матеріалів цивільної справи.

Крім того, заявляючи про сплату аліментів за більш ранній період, відповідачем на їх підтвердження платіжних документів не надано, але одночасно подана заява про застосування строку позовної давності до цих вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Втім, заперечуючи проти застосування позовної давності до частини пред`явлених вимог позивач посилався на статті 20, 181 СК України та положення Бюджетного Кодексу, які на думку його представниці можна застосувати у даних правовідносинах.

Разом з тим, за положеннями статей 1 та 2 СК України Департамент соціального захисту населення Сумської області не можна віднести до учасників сімейних відносин, які регулює СК України, внаслідок чого пред`явлені ним вимоги до ОСОБА_1 не є вимогами, що випливають із сімейних відносин, до яких позовна давність не застосовується.

Отже, даний спір виник між позивачем, як суб`єктом владних повноважень, та фізичною особою щодо стягнення призначеної тимчасової допомоги, який не врегульований сімейними відносинами та не визначений засадами СК України.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 639/1384/17 (провадження № 61-30330св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 130/1881/16-ц (провадження № 61-24262св18).

Не має підстав і для застосування до цих правовідносин положень Бюджетного Кодексу України, оскільки виниклий у справі публічний інтерес безпосередньо є пов`язаним з приватноправовим, захист та врегулювання якого обмежено строком, у межах якого юридична особа може звернутися до суду з вимогою до фізичної особи.

Щодо до моменту повідомлення третьою особою Департаменту про факт неофіційного отримання нею аліментів, то ці обставини не можуть бути покладені на шкоду іншої особи для реалізації нею права на захист свого інтересу, оскільки саме третьою особою підтверджено свій обов`язок перед позивачем про здійснення цього повідомлення.

За такого колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що незважаючи на доведеність своїх позовних вимог про стягнення сум за період з 1 вересня 2014 року по 1 березня 2018 року, позивачем пропущений трирічний строк на звернення до суду (позовну давність), що визначено у відповідності до статті 257 ЦК України, оскільки звернення з цим позовом мало місце лише 23 грудня 2022 року. Тому зазначені обставини обґрунтовано є підставою для відмови в задоволенні позову судом першої інстанції в частині стягнення коштів на суму 18 425 грн 41 коп..

В той же час відмовляючи в задоволенні позовних вимог з пропуском позовної давності з 1 березня 2018 року по 23 грудня 2019 року, місцевий суд не звернув увагу, на доведення відповідачем факту неофіційної сплати ним аліментів на користь третьої особи, внаслідок чого рішення суду в цій частині слід змінити в мотивувальній частині з підстав необґрунтованості.

Так, з виконавчого провадження № 64460092, копія якого додана до матеріалів справи вбачається, що у 2021 році до Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) боржником ОСОБА_1 надано квитанції про сплату аліментів шляхом поштових переказів на користь ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2018 року по 20 вересня 2021 року. Перераховані кошти враховані державним виконавцем як аліменти при здійсненні ним повного перерахунку заборгованості.

Копії цих платіжних квитанцій, оригінали яких знаходяться у виконавчому провадженні, додані до матеріалів цивільної справи, та свідчать про здійснення відповідачем переказів коштів за допомогою Укрпошти на ім`я ОСОБА_2 : 20 березня 2018 року на суму 300 грн, 15 травня 2018 року 300 грн, 8 червня 2018 року 300 грн, 6 липня 2018 року 300 грн, 28 серпня 2018 року 300 грн, 4 жовтня 2018 року 300 грн, 29 листопада 2018 року 300 грн, 28 грудня 2018 року 300 грн, 11 січня 2019 року 300 грн, 19 лютого 2019 року 300 грн, 25 березня 2019 року 300 грн, 3 квітня 2019 року 300 грн, 22 травня 2019 року 300 грн, 26 червня 2019 року - 300 грн, 28 липня 2019 року 300 грн, 23 серпня 2019 року 300 грн, 27 вересня 2019 року - 300 грн, 19 жовтня 2019 року 300 грн, 23 листопада 2019 року - 300 грн, 27 грудня 2019 року 1 000 грн, 29 січня 2020 року 300 грн, у квітні 2020 року 300 грн, 18 травня 2020 року 1 000 грн, 17 липня 2020 року 1 000 грн, 13 серпня 2020 року 1000 грн, 8 вересня 2020 року 1 000 грн, 26 жовтня 2020 року 1 000 грн, 26 листопада 2020 року 1 000 грн, 22 грудня 2020 року 1 000 грн, 26 січня 2021 року 1 000 грн., 30 квітня 2021 року 1000 грн., 21.05.2021 року 1000 грн., 7 червня 2021 року 1 000 грн, 28 липня 2021 року 2 000 грн, 27 серпня 2021 року 1 000 грн та 29 вересня 2021 року 2 000 грн.

Отже, вважаючи, що сплачує аліменти добровільно, відповідач здійснював їх перерахування безпосередньо на ім`я одержувачки аліментів ОСОБА_2 без їх зарахування на депозит виконавчої служби. Про такі перерахування ОСОБА_2 було достеменно відомо, але щодо отримання цих коштів третя особа заперечувала, при тому не надавши цьому доказів та не повідомивши про ці обставини ні Департамент соціального захисту населення Сумської області, ні виконавчу службу.

Суми усіх коштів за наданими платіжними квитанціями, як сплачені аліменти, враховані державним виконавцем при розрахунку сум аліментів, які підлягали сплаті на виконання судового рішення.

Разом з тим, Департамент соціального захисту населення Сумської області заперечував здійснення відповідачем неофіційної сплати аліментів на користь одержувачки ОСОБА_2 , внаслідок чого не погодився з зарахуванням сум сплати за період, починаючи з 20 березня 2018 року і по час розгляду справи, посилався на необґрунтовані дії державного виконавця та наявність, на думку представниці позивача, заборгованості платника аліментів зі сплати сум за рішенням суду.

Оцінюючи такі заперечення позивача, колегія суддів вважав їх безпідставними, з огляду на проведені державним виконавцем розрахунки з врахуванням проведених відповідачем виплат, починаючи з 20 березня 2018 року на підставі усіх наданих платіжних квитанцій за спірний період, відсутності заборгованості по виплаті аліментів та відсутності спору щодо проведених державним виконавцем розрахунків.

За положеннями статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Сам примусовий порядок стягнення аліментів визначається у відповідності до статті 71 цього Закону України, з наведеним у цій статті алгоритмом здійснення дій державним виконавцем, зокрема, щодо врахування сплат, визначення заборгованості та кваліфікації дій платника аліментів, як ухилення від їх сплати, якщо такі дії стосуються не виплати аліментів протягом трьох місяців.

Таким чином визначати порядок нарахування сум аліментів, врахування платежів, здійснених платником аліментів, як виплату аліментів, або визначати розмір заборгованості чи дії платника аліментів, як ухилення від сплати аліментів, законодавцем покладено виключно на органи державної виконавчої служби, які здійснюють примусове виконання судового рішення.

Внаслідок цього усі заперечення щодо сум, сплачених відповідачем аліментів у період, починаючи з 20 березня 2018 року і до 31 серпня 2021 року, дати припинення виплати на користь ОСОБА_2 сум тимчасової допомоги, які прийняті до зарахування державним виконавцем до сум, сплачених аліментів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються за законі.

Тому Департамент соціального захисту населення Сумської області, який не є учасником виконавчого провадження, та у відповідності до положень Порядку від 22.02.2006 №189 є органом, що приймає до виконання заяви осіб, які звернулися у випадках встановлених цим Порядком, для отримання тимчасової державної допомоги, зобов`язаний перевіряти надані документи на предмет їх достовірності, повідомляти про здійснення виплат визначеним у цьому Порядку органам, та як наслідок покладати на заявників обов`язок з повідомлення йому про факти офіційного чи неофіційного отримання ними аліментів.

При тому повідомлення є належним, коли заявник, хоч раз, отримав аліменти в порядку здійснення примусового провадження чи в порядку добровільного перерахування коштів платником аліментів безпосередньо їх одержувачу.

Згідно пункту 10 Порядку від 22.02.2006 №189 про виникнення зазначених у цьому пункті обставин одержувач зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган соціального захисту населення.

Між тим, третя особа ОСОБА_2 вчасно свій обов`язок не виконала. Не повідомила позивача про надсилання відповідачем аліментів шляхом направлення поштових переказів та навіть, про закриття виконавчого провадження, яке відбулося за постановою від 28 грудня 2020 року, та до моменту скасування цієї постанови 18 жовтня 2021 року (т.2 а.с.117-118), звернувшись у цей період часу знову із документами для отримання допомоги.

Згідно з остаточним розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Легкою О. В., станом на 1 березня 2023 року загальна сума боргу становить -447,08 грн., тобто наявна переплата за аліментами (т. 1 а. с. 125).

За такого висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення сум виплаченої державної допомоги, починаючи з 23 грудня 2019 року, слід доповнити відсутністю таких підстав, починаючи з 20 березня 2018 року.

За таких обставин, враховуючи обґрунтовану відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України. Таким чином задовольнити апеляційну скаргу частково.

Інші доводи та посилання позивача у змісті апеляційної скарги не мають правового значення для задоволення його вимог та зводяться до помилкового розуміння норм матеріального права, переоцінки обставин, та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова