Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2023 Справа №607/6619/23

Провадження 2/607/1832/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

представника позивача адвоката Залуцького В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залуцький Віктор Нарцизович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Залуцький В.Н. звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.09.2012 між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір позики грошей, який був посвідчений у м. Тернополі приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1876, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 без нарахування відсотків кошти в сумі 3 997 524, 00 грн, що еквівалентно 500 128 доларів США, які зобов`язався повернути готівкою в термін до 21.05.2013. Позивач вказує, що 27.03.2016, 07.04.2018 та 12.06.2021 відповідач на виконання умов Договору передав їй кошти на загальну суму 20 000 доларів США, що по курсу НБУ на день їх повернення становить суму в розмірі 532 604,30 грн. Разом з тим, свого обов`язку щодо повного погашення заборгованості за Договором відповідач не виконав, у зв`язку із чим станом на день подання позову у нього наявна заборгованість в розмірі 480 128 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09.04.2023 становить суму в розмірі 17 557 608,78 грн. Окрім цього, оскільки станом на 09.04.2023 у відповідача існує невиконане грошове зобов`язання в розмірі 480 128 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09.04.2023 становить суму в розмірі 17 557 608,78 грн, позивач вважає, що у відповідності до п. 6 Договору, відповідач має сплатити їй неустойку в розмірі 10% від суми зобов`язання за кожний день прострочення зобов`язання, але не більше ніж за один рік, що становить 64 085 272 047 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд, стягнути з ОСОБА_2 в її користь заборгованість за Договором позики грошей від 21.09.2012, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1876, в розмірі 480 128 доларів США та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором позики грошей від 21.09.2012 в розмірі 64 085 272 047 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 19.09.2023 постановленою у судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Залуцький В.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його останнім відомими зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечував представник позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що 21.09.2012 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. посвідчено та зареєстрований в реєстрі за № 1876, договір позики грошей укладений між ОСОБА_4 та Позичальником ОСОБА_2 , за умовами якого, ОСОБА_2 , позичив без нарахування відсотків у ОСОБА_1 гроші в сумі 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 500 128,00 доларів США (далі Договір позики грошей).

Відповідно до п. 2 Договору позики грошей, грошові кошти, які є предметом цього Договору передані Позичкодавцем та одержані Позичальником в момент підписання цього Договору, а саме 21.05.2013.

За змістом п. 3 Договору позики грошей, повернення позиченої суми грошей повинно бути в м. Тернополі в національній валюті, яка на момент повернення буде еквівалентна курсу НБУ 500 128,00 доларів США.

Зазначену суму грошей Позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_4 готівкою в термін до 21.05.2013. Факт виконання Позичальником свого зобов`язання підтверджується заявою Позичкодавця про повне повернення позиченої суми грошей, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально (п. 4 Договору позики грошей).

Згідно п.п. 5, 6 Договору позики грошей, у разі, коли Позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, Позичкодавець вправі пред`явити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством. Якщо Позичальник своєчасно не поверне суму Позичкодавцю, він сплачує пеню в розмірі 10 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 13 Договору позики грошей, цей Договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передачі грошей та нотаріального посвідчення Договору та діє до моменту повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань.

Також, сторони погодили, що за згодою сторін зміни і доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. При відсутності домовленості питання вирішуються у судовому порядку. В такому ж порядку вирішуватимуться питання, що стосуються тлумачення Договору чи визнання його недійсним (п.п. 14, 15 Договору позики грошей).

Як вбачається із розписки написаної 27.03.2016 власноручно ОСОБА_1 , остання підтвердила, що 27.03.2016 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 5 000 доларів США, що по курсу НБУ на день написання розписки становить суму в розмірі 131 203,80 грн на виконання умов Договору позики грошей від 21.09.2012.

Згідно розписки написаної 07.04.2018 власноручно ОСОБА_1 , остання підтвердила, що 07.04.2018 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 5 000 доларів США, що по курсу НБУ на день написання розписки становить суму в розмірі 130 332,50 грн на виконання умов Договору позики грошей від 21.09.2012.

Відповідно розписки написаної 12.06.2021 власноручно ОСОБА_1 , остання підтвердила, що 12.06.2021 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 105 000 доларів США, що по курсу НБУ на день написання розписки становить суму в розмірі 271 068,50 грн на виконання умов Договору позики грошей укладеного 21.09.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого у м. Тернопіль приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Шбалюк А.В.

22.11.2023 представником позивача надано суду для огляду в судовому засіданні оригінал Договору позики грошей посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. 21.09.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 1876 укладеного між ОСОБА_4 та Позичальником ОСОБА_2 , який містить виправлення, зокрема у п. 2 вказаного Договору, виправлено дату одержання Позичальником ОСОБА_2 коштів у позику з «21.05.2013» на «21.09.2012».

При цьому на Договорі приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. здійснено напис: «Закреслене в п. 2 цього договору «двадцять першого травня дві тисячі тринадцятого року» - не читати, виправлено «двадцять першого вересня дві тисячі дванадцятого року» - вірити, який засвідчений підписами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 21.09.2012 між Позичкодавцем ОСОБА_1 та Позичальником ОСОБА_2 укладено Договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1876, за умовами якого, ОСОБА_2 , позичив без нарахування відсотків у ОСОБА_1 гроші в сумі 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 500 128,00 доларів США.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

При цьому, виходячи зі змісту положень ст. 1046 ЦК України права та обов`язки сторін за договором позики не можуть виникнути до моменту реального його виконання, тобто до моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі№ 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Окрім цього, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Між тим,боргова розписка, яка не містить посилання на момент передачі грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики. (Постанова Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2023 в справі № 369/11450/19 (провадження № 61-10412св21) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику.

Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, від 02.07.2017 у справі №6-79цс14, від 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц, у постановах Верховного Суду від 08.07.2019 справі №524/4946/16, від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц.

Так, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт передачі 21.09.2012 позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 коштів у борг у розмірі 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 доларів США.

Зокрема, за змістом п. 2 Договору позики грошей, грошові кошти, які є предметом цього Договору передані Позичкодавцем та одержані Позичальником в момент підписання цього Договору, а саме 21.05.2013.

Разом з тим, наявний в матеріалах справи Договір позики грошей посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. 21.09.2012.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що у момент посвідчення приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. Договору позики грошей, а саме 21.09.2012 позивачем ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_2 кошти у розмірі 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 доларів США.

При цьому, жодних доказів, які б доводили, що 21.05.2013 позивач передав відповідачу кошти у борг у розмірі 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення цього договору еквівалентно 500 128,00 доларів США, суду не подано.

Більше того, суд звертає увагу, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Водночас, новий примірник Договору позики грошей посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. 21.09.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 1876, із якого вбачається внесення змін до Договору позики грошей, зокрема до п. 2 Договору, у якому виправлено дату одержання Позичальником ОСОБА_2 коштів у позику з «21.05.2013» на «21.09.2012» суд до уваги не бере, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. 14, 15 Договору позики грошей, сторони погодили, що за згодою сторін зміни і доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. При відсутності домовленості питання вирішуються у судовому порядку. В такому ж порядку вирішуватимуться питання, що стосуються тлумачення Договору чи визнання його недійсним.

Крім того, згідно п.п. 7.1, 7.2 п. 7 «Зміна або розірвання нотаріально посвідченого договору» Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору. Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою.

Разом з тим, суду не надано Договору про внесення змін до Договору позики грошей, який підписаний сторонами та посвідчений нотаріусом, а на новому примірнику Договору позики грошей посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. 21.09.2012 поданому представником позивача 21.11.2023 відсутні номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну Договору позики грошей, як це передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Таким чином, зміни до Договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. 21.09.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 1876, внесені з порушенням погодженого сторонами порядку внесення змін до договору та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, а тому суд відхиляє наданий представником позивача новий примірник Договору позики грошей посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. 21.09.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 1876.

Також на переконання суду розписки ОСОБА_1 від 27.03.2016, 07.04.2018, 12.06.2021, які засвідчують, що ОСОБА_2 на виконання умов Договору позики грошей від 21.09.2012 передав ОСОБА_1 кошти на загальну суму 20 000 доларів США, не підтверджуються факт отримання ОСОБА_2 коштів у борг саме у розмірі 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 доларів США, оскільки в них відсутні будь які посилання на розмір позики, яку ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до Договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. 21.09.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 1876 отримав від позивача ОСОБА_1 кошти у борг у 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 доларів США, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Договором позики грошей від 21.09.2012, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1876, в розмірі 480 128 доларів США.

Окрім цього, відповідно до ч.1,2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За умовами п. 6 Договору позики грошей, якщо Позичальник своєчасно не поверне суму Позичкодавцю, він сплачує пеню в розмірі 10 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином враховуючи, що судом не встановлено факту передачі позивачем коштів відповідачу у розмірі у 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 доларів США, вимога по стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором позики грошей від 21.09.2012 в розмірі 64 085 272 047 грн також задоволенню не підлягає.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості та підставності заперечень проти позову. Саме на сторони покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції у справі.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.

Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Враховуючи наведене, суд керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт передачі нею коштів у позику відповідачу у розмірі 3 997 524,00 гривні, що згідно курсу валют НБУ на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 доларів США, а тому позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залуцький В.Н. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикигрошей до задоволення не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-13, 81, 82, 89, 141, 264-265, 273, 274, 279 ЦПК України, ст. 1047- 1049 625 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залуцький Віктор Нарцизович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикигрошей, - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 13420 гривеньпокласти на позивача ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 06.12.2023.

Відомості проучасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса останнього відомого місця реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець