РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/1599/19

Провадження № 22-ц/4815/641/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Майданіка В.В.

учасники справи:

позивач АТ КБ "ПриватБанк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Семенюк Марією Олександрівною на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2019 року (ухвалене у складі судді Кушніра О.Г.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 01 листопада 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 2500 грн.

У зв`язку з неналежним виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 виникла кредитна заборгованість у розмірі 57459,83 грн, з яких 17612,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 15778,97 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 19905,51 грн нарахована пеня за прострочення зобов`язання, 950 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина), 2712,37 грн штраф (процентна складова).

Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 57459,83 грн за кредитним договором № б/н від 01.11.2013 року, а також судові витрати у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 01 листопада 2013 року у розмірі 54247 грн 46 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1921 грн судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу), які згідно ст. 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, суперечить ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними та до стягнення з відповідача не підлягають.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Семенюк М.О. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що в Анкеті-заяві позичальника від 01 листопада 2013 року сума кредиту, процентна ставка за кредитом не зазначена, не зазначено й розміру нені.

У матеріалах справи немає підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, які наведено у позовній заяві, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів, неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Позивачем не доведено, що саме ці Умови та Тарифи, в редакції позову, є складовою частиною укладеною між сторонами кредитного договору і що саме із ними був ознайомлений відповідач в день укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, надані Умови та Тарифи без підтвердження того, що саме їх розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не можуть бути оцінені судом, як належний доказ.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що свідчить про недоведеність обставин, які мають значення для справи, а саме факту укладення кредитного договору, розміру відсотків, пені.

Згідно із Розрахунком заборгованості, наданим як доказ позивачем, сумарно витрати відповідача за період із 01.06.2015 р. по 25.04.2019 р. становлять 58084,96 грн., що обраховується шляхом додавання всіх сум наведених у Розрахунку (колонка № 3 "Витрати клієнтом кредитних коштів").

Розмір коштів внесених відповідачем на погашення даного боргу відображено у Розрахунку в колонці № 21 "Сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості". Зокрема за період із 01.06.2015 р. по 25.04.2019 р. відповідачем було погашено борг в загальному розмірі 37 358,00 грн., що обраховується шляхом додавання всіх сум наведених у вказаній вище колонці Розрахунку.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 20726,96 грн кредитної заборгованості.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 35).

Особистим підписом ОСОБА_1 підтвердив, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 35, зворот).

У зв`язку з порушенням боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка, за розрахунком банку, станом на 25.04.2019 року, становить 57459,83 грн, яка складається з: 17612,98 грн заборгованість за тілом кредиту; 15778,97 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19905,51 грн пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 3212,37 грн заборгованість по судовим штрафам.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

Так як умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві позичальника від 01.11.2013 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не визначено порядок нарахування заборгованості по кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, пенею та штрафи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення пені та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, АТ КБ "ПриватБанк" покликався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 36-51).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Вказані роздруківки не можуть бути належними доказами, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямоївказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок нарахування заборгованості по кредиту, розмір відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею та штрафами необхідно відмовити.

Разом з тим, до стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17612,98 грн, оскільки факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, з яких вбачається як використання останнім кредитних коштів так і внесення ним коштів на повернення кредиту.

Як встановлено у ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17612,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги, було заявлено позивачем на суму 57459,83 грн, а задоволено на суму 17612,98 грн, тому підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 588,80 грн, а з АТ КБ "ПриватБанк"підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 2881,50 грн - судовий збір, сплачений за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 1, 2 ст. 551, 549, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1, 2 ст.1054 ЦК України, керуючись ст.ст.367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17612 (сімнадцять тисяч шістсот дванадцять) грн. 98 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 588 (п`ятсот вісімдесят вісім) грн 80 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп судового збору, сплаченого останнім за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя доповідач С.С. Шимків

Судді: Н.М. Ковальчук

В.В. Майданік