Справа №613/535/23 Провадження № 4-с/613/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участі секретаря Горіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

17.04.2023 ОСОБА_1 (далі по тексту скаржник, заявник), в інтересах якої діє представник адвокат Пономаренко П.О., звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій просить:

1) визнати неправомірною бездіяльність Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту з належного ОСОБА_1 майна;

2) зобов`язати посадових осіб Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вжити заходів щодо поновлення порушених прав ОСОБА_1 шляхом скасування арешту автомобіля «CHEVROLET AVEO SF48Y», накладеного на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області.

В обґрунтування скарги зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль «CHEVROLET AVEO SF48Y». В ході переоформлення автомобіля на іншу особу з`ясувалося, що постановою ВДВС Богодухівського РУЮ № 03-4885 від 10 жовтня 2013 року на нього був накладений арешт, що підтверджується карткою арешту транспортного засобу. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна така інформація відсутня. На своє звернення до Богодухівського ВДВС заявниця отримала відповідь про те, що за нею наразі виконавчі провадження не значаться, а отримати постанову про накладення арешту неможливо через закінчення строку її зберігання. Повторне звернення у квітні 2023 року щодо зняття арешту, існуючого поза межами будь-якого виконавчого провадження, залишилось без задоволення з підстав відсутності виконавчого провадження, про що зазначено у листі від 05.04.2023 № 19-17/5557. ОСОБА_1 вказала, що у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається. Тобто, незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закритті самого провадження є протиправним. Вважає, що Богодухівським ВДВС порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», які полягають в обов`язку державного виконавця зняти арешт з майна боржника при закінченні виконавчого провадження, а також вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, якими врегульовано питання зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні після його завершення та знищення. З посиланням на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.321 ЦК України, правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11, вказує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у непорушне право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи викладене, вважає, що незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене права заявниці підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника, у зв`язку з чим стверджує про наявність підстав для задоволення заяви.

Заявниця та її представник у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, представник скаржника адвокат Пономаренко П.О. у поданій до суду письмовій заяві просив слухати скаргу за відсутності його та скаржника, задовольнити скаргу в повному обсязі. Пояснив, що заборгованість, в результаті якої накладено арешт, виникла в результаті несплати податку перед ГУ ДПС у Харківській області, вказана заборгованість на даний час повністю ліквідована, постановою державного виконавця від 13.12.2021 був знятий арешт з рахунків заявниці, однак, автомобіль був залишений поза увагою та до цього часу перебуває під арештом. Будь-які виконавчої провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.

Представник Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести розгляд скарги ОСОБА_1 за відсутності заявника, її представника та державного виконавця.

З огляду на норми ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 14.01.2011, ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль CHEVROLET AVEO SF48Y державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з наданим представником позивача документом «картка арешту ТЗ» від 15.10.2022 на вказаний автомобіль, належний ОСОБА_1 , накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Богодухівського РУЮ, вихідний номер документа 03-4885 від 10.10.2013.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.01.2023 № 82264562 інформація за суб`єктом « ОСОБА_1 » у вказаному реєстрі відсутня.

Як вбачається з листа Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 27.10.2022 № 10-17/7702, 20.10.2022 ОСОБА_1 зверталась до ВДВС з питання зняття арешту з вказаного автомобіля. У листі зазначено, що відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень та в архіві відділу за боржником ОСОБА_1 виконавчі провадження, по яким винесено постанову про накладення арешту на автомобіль, винесену Богодухівським ВДВС Богодухівського РУЮ № 03-4885 від 10.10.2013 не значаться. З посиланням на р.р. Х, ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, вказано, що завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, по яким виконавчий документ повернуто без виконання, підлягають передачі до архіву ВДВС та подальшому знищенню, загальний строк їх зберігання становить 3 роки. У зв`язку з викладеним, надати постанову № 03-4885 від 10.10.2013 про накладення арешту на автомобіль CHEVROLET AVEO SF48Y державний номер НОМЕР_2 , неможливо.

Як вбачається з листа Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.04.2023 № 19-17/5557, ОСОБА_1 03.04.2023 зверталась до ВДВС з питання зняття арешту, накладеного на автомобіль CHEVROLET AVEO SF48Y постановою ВДВС від 10.10.2013 АА № 921168 за № 03-4885, та їй було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження ВДВС не має можливості винести постанову про зняття арешту, рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

Крім того, представником позивача надано до матеріалів справи документ під назвою «ВП-спецпідрозділ», відповідно до якого у провадженні Богодухівського районного ВДВС перебувало виконавче провадження № 37129781 з виконання виконавчого документу вимоги Управління Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області від 15.03.2013 № 126 про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 4572,42 грн., боржником у якому була ОСОБА_1 , а стягувачем Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області.

Виходячи зі змісту цього документу, вказане виконавче провадження було відкрите 20.03.2013.

10.10.2013 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 457,24 грн., а також 10.10.2013 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у зв`язку з тим, що станом на 10.10.2013 не була сплачена сума боргу в розмірі 12067,85 грн. Крім того, 10.10.2013 було прийнято постанову про розшук майна боржника, оскільки боржником сума боргу не сплачена.

25.03.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.1ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

Крім того, представником позивача було надано копію постанови від 13.12.2021 про зняття арешту з коштів, винесену у виконавчому провадженні № 66432153, боржником у якому є ОСОБА_1 , а стягувачем ГУ ДПС у Харківській області, виконавчий документ вимога № 323-11 від 08.06.2021. Відповідно до цієї постанови державним виконавцем знято арешт з усіх рахунків ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що на депозитний рахунок відділу надійшла сума, достатня для задоволення вимог стягувачів у повному обсязі.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Схожі за змістом положенням містились у статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, чинного на час накладення арешту на майно боржника, про яке стверджує заявник 10.10.2013.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

За приписами ч. 5 ст. 13 чинного Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документу, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документу та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11, на яку посилається заявник, та яка є обов`язковою для врахування судом в силу приписів ч.5 ст.263 ЦПК України, наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а відтак, незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

При цьому, Верховним Судом у цій постанові було наголошено, що такий висновок зроблено з урахуванням факту добровільного погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутності будь-яких відомостей про стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, і як наслідок відсутність необхідності подальшого застосування арешту на майно боржника.

Тобто, у вказаній справі, за результатами розгляду якої Верховним Судом було зроблено наведений висновок, було чітко встановлено факт відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, момент і підстави завершення виконавчого провадження, факт виконання свого зобов`язання боржником поза межами виконавчого провадження, відсутність майнових претензій з боку стягувача і у зв`язку з цим зроблено висновок про відсутність необхідності подальшого існування арешту на майно боржника.

Разом з тим, у даній справі заявником та його представником не надано до суду ані відомостей про номер виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , у т.ч. належний їй автомобіль, дату і підставу (найменування, номер, дата, видавник виконавчого документу) відкриття цього виконавчого провадження, відомостей про стягувача у виконавчому провадженні, про наявність або відсутність у нього майнових претензій до ОСОБА_1 , не надано до суду доказів фактичного виконання боржником ОСОБА_1 свого обов`язку за відповідним виконавчим документом, або інших підстав для завершення цього виконавчого провадження і зняття арешту.

Щодо тверджень заявника про те, що арешт на майно ОСОБА_1 , у т.ч. вказаний вище автомобіль, було накладено в рамках примусового стягнення податкової заборгованості з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Харківській області, суд зазначає, що такі твердження суперечать наданій заявником копії постанови державного виконавця від 13.12.2021 ВП № 66432153 про зняття арешту з коштів ОСОБА_1 .

Так, зі змісту вказаної постанови державного виконавця вбачається, що арешт було накладено виключно на кошти (не на майно) боржника ОСОБА_1 , при цьому такий арешт накладено в рамках примусового виконання вимоги ГУ ДПС у Харківській області № 323-11 від 08.06.2021, в той час як відповідно до змісту скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та доданої до скарги копії документу «Картка арешту ТЗ» від 15.10.2022, арешт на автомобіль CHEVROLET AVEO SF48Y було накладено відповідно до документу від 10.10.2013 за № 03-4885.

Таким чином, постанова державного виконавця від 13.12.2021 ВП № 66432153 про зняття арешту з коштів не стосується арешту на автомобіль ОСОБА_1 CHEVROLET AVEO SF48Y д.н.з. НОМЕР_2 , накладеного 13.10.2013.

Отже, посилання заявника на вказану постанову державного виконавця не свідчить про відсутність майнових вимог у стягувача до ОСОБА_1 та про наявність підстав для зняття арешту з вказаного автомобіля.

Щодо наданого представником заявника документу під назвою «ВП-спецпідрозділ» від 18.04.2023, суд зазначає, що в силу ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.78 ЦПК України, якою урегульовано питання допустимості доказів, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Разом з тим, з вказаного документу неможливо зрозуміти, ким він виданий та на підставі чого, неможливо перевірити походження цього документу та його достовірність.

Водночас, слід відмітити, що виходячи зі змісту вказаного документу, арешт на майно ОСОБА_1 було накладено в рамках зведеного виконавчого провадження 40164284, протягом якого виносилась постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та в рамках якого змінювалася сума боргу, і яке 25.03.2014 було завершене на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий документ повернуто за письмовою заявою стягувача.

Таким чином, вказаний документ не підтверджує ані факту виконання боржником свого зобов`язання в рамках вказаного виконавчого провадження, ані відсутності майнових претензій у стягувача (виконавчий документ повернуто за заявою стягувача, що не дає однозначних підстав вважати, що зобов`язання боржником було виконане), ані факту сплати боржником виконавчого збору, і як наслідок, цей документ не свідчить про відсутність підстав для подальшого існування арешту майна ОСОБА_1 ..

Отже, документ під назвою «ВП- спецпідрозділ» неможливо вважати належним, допустимим і достовірним доказом наявності підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 та обґрунтованості її скарги на дії державного виконавця.

Інших документів, які б свідчили про наявність підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 (зокрема, про стягувача у виконавчому провадженні та відсутність у нього майнових претензій до ОСОБА_1 , про фактичне виконання боржником ОСОБА_1 свого обов`язку за відповідним виконавчим документом в межах або поза межами виконавчого провадження), а також документів, які б свідчили про знищення відповідного виконавчого провадження (журналів органу виконавчої служби, які б містили відомості про підставу завершення та дату знищення виконавчого провадження), до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Однак, клопотання про витребування доказів судом заявницею та її представником подано не було.

Враховуючи викладене, заявником не доведено суду підстав для зняття арешту з майна, які наведено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11, на яку посилається заявник.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 29.03.2023 по справі № 132/1471/22 зроблено висновок, що оскільки державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, доказів виконання боржником своїх зобов`язань перед стягувачем суду не надано, правильним є висновок про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_1 та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 258-261, 352-355, 447-452 п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після складення повного тексту ухвали.

Скаржник : ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суб`єкт оскарження : Богодухівський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), адреса : 62103, Харківська область, м. Богодухів, вул. Покровська, 5, .

Повний текст ухвали складено 05.06.2023.

Суддя О.С. Сеник