Провадження № 2/761/2927/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.

за участю секретаря Решти Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Кредитної спілки "Просто Гроші" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитний договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року до суду звернувся представник Кредитної спілки «ПРОСТО ГРОШІ» (далі по тексту позивач/кредитор)з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач1/позичальник), ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач2/поручитель)про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в розмірі 170 170,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 26.03.2021 року між Кредитною спілкою «ПРОСТО ГРОШІ» та відповідачем1 було укладено Кредитний договір № ПГНП-000067, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит на суму 120 000,00 грн. строком на 48 місяців, починаючи з 26.03.2021 року по 26.03.2025р., а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 72% річних. Також, представник позивача вказує, що в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, між КС «ПРОСТО ГРОШІ» та відповідачем2 було укладено Договір поруки № ПГНП-000067, відповідно до умов якого поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати у повному обсязі за кредитним зобов`язанням відповідача1.

Як стверджено у позові, КС «ПРОСТО ГРОШІ» виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів, однак відповідач1 належним чином свої обов`язки за кредитним договором не виконує, а тому станом на 02.11.2022р. зборгованість становить 170 170,70 грн., з яких: 97 026,60 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 73 144,10 грн. заборгованість по відсотках. Як вказав представник позивача, на адресу відповідачів надсилались досудові вимоги щодо виконання взятих на себе зобов`язань, однак вказані вимоги залишилися без належної уваги та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.12.2022р. відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

16.02.2023р. до суду від відповідача2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав на те, що відповідач1, який є позичальником за кредитним договором помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , також зі змісту відзиву вбачається, що він не погоджується з заявленою до нього вимогою, а тому просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 15.05.2023р. закрито провадження у цивільній справі, в частині заявленої вимоги до ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, а також клопотання відповідача2 про розгляд справи за його відсутності, в якій останній заперечує проти задоволення пред`явленої до нього вимоги.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.03.2021р. між позивачем та відповідачем1 було укладено Кредитний договір № ПГНП-000067, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит на суму 120 000,00 грн. строком на 48 місяців, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 72 відсотків річних, починаючи з 26.03.2021 по 26.03.2025 року

З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2021 року кредитор перерахував на рахунок позичальника кредитні кошти в розмірі 120 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №65.

26.03.2021р. в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, між відповідачем2 та позивачем було укладено Договір поруки № 067, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань позичальника, що виникли за Кредитним договором №ПГНП-000067.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки у разі порушення боржником зобов`язання за основним договором поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього у 10 ти (десяти) денний термін з дня отримання вимоги кредитора.

Пунктом 3.1. Договору поруки обумовлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право у 10-ти (десяти) денний строк звернутися з вимогою про виконання таких зобов`язань до поручителя.

З викладеного вбачається, що поручитель, погодивши умови вказаного договору поруки несе солідарну відповідальність у випадку неналежного виконання відповідачем1 кредитного зобов`язання.

Представником позивача у позові зауважено, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, відтак станом на 02.11.2022р. заборгованість за кредитним договором становить 170 170, 70 грн., а тому з урахуванням погоджених умов кредитного договору та договору поруки, відповідачі мають обов`язок в солідарному порядку сплатити на користь позивача вказану заборгованість.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За положеннями статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частиною четвертою статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Судом встановлено, що позичальник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено листом ЦМУ МЮ (м.Києва) Міністерства юстиції України від 18.0.2023р. №576/33.10-80, тобто до звернення до суду з даним позовом, з огляду на що суд в частині заявленої вимоги до відповідача1 закрив провадження у справі, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц зазначено, що правовідносини, що виникли між кредитором (позичальником) та боржником (який помер) після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України (з урахуванням положень статті 1281 ЦК України).

На поручителів може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 червня 2015 року в справі № 6-206цс15, Верховним Судом у постанові від 17.05.2021 р. 761/14730/18.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З викладено вбачається, що солідарний обов`язок за неналежние виконання зобов`язання за кредитним договором укладеним позичальником, який помер, у поручителя виникає лише за волевиявленням останнього відповідати за нового боржника за кредитним зобов`язанням.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором позивач обраховує вже після смерті позичальника, при цьому судом не встановлено, що останній неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором до моменту припинення цивільної правоздатності.

Так, пунктом 5.2 Договору поруки визначено, що строк дії договору припиняється у разі переводу боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, а також відповідного доказу того, що відповідач2 поручився за нового боржника, також позивач не заявляв клопотання стосовно витребування доказів, які б могли підтвердити факт наявності нового боржника за кредитним договором, а також те, що відповідач2 поручився за зобов`язання нового боржника за кредитним договором.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Верховний Суд у Постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, оцінивши подані до суду документи та обгрунтування позову, суд не вбачає жодної правової підстави для задоволення позовних вимог до відповідача2, враховуючи ту обставину, що заборгованість за кредитним договором позивач нараховує вже після смерті позичальника, позаяк позивачем не надано до суду доказів того, що ОСОБА_1 поручався за зобов`язання нового боржника за кредитним договором, а тому приходить до висновку, що в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитний договоромнеобхіднно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-80, 89, 259, 263-265, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Кредитної спілки "Просто Гроші" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитний договором, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Реквізити сторін:

Кредитна спілка "Просто Гроші", адреса: м.Одеса, пров.Каркашадзе, 9, офіс.5, ;

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 17.05.2023 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА