Дата документу 30.11.2023
Справа № 334/8690/23
Провадження № 2/334/3278/23
30 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29.09.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Коломоєць І.В. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В позові посилалися на те, що позивач зареєстрована та проживає в квартирі адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ордеру №65 від 10.02.2012 року, виданого Виконавчим комітетом ЗМР за рішенням міськвиконкому № 331 від 27.07.2011 року.
За вказаною адресою також зареєстрований її батько (відповідач 1) ОСОБА_2 та мати (відповідач 2) ОСОБА_3 , які не проживають за місцем реєстрації дев`ять років, у зв`язку з виїздом в листопаді 2014 року до російської федерації, відомості про них відсутні, у зв`язку з чим, позивач вимушена нести витрати на утримання житла, окрім того, реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу в реалізації права на приватизацію житла.
Позивач сплачує самотужки всі комунальні платежі на утримання зазначеного житла, оплата яких нараховується за проживання трьох осіб, тобто позивач несе витрати за осіб, які не проживають там дев`ять років, боргів за комунальні платежі не має. Особові рахунки на утримання зазначеного житла позивач також не має змоги переоформити на себе, так як вищевказаний ордер видано батьку позивача - ОСОБА_2 , який є основним квартиронаймачем.
Факт не проживання відповідачів у вказаній квартирі понад встановлений законом строк підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації, за підписом сусідів, від 08.09.2023 року, який завірений головою правління ОСББ «Хакаська 3» Корчагіной Н.
Відповідачі вже дев`ять років без поважної причини не проживають у зазначеній квартирі, житлом не користуються, витрат на його утримання не несуть, перешкод у користуванні житлом не мають, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавляться, перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинять. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею та збільшує комунальні вимоги.
Враховуючи, що відповідачі не проживають за адресою своєї реєстрації понад встановленого законом строку, слід дійти висновку, що вони втратили право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.
Повідомили, що не мають наміру компенсувати судові витрати.
Прохали визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
03.10.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті в судове засідання.
Позивач та його представник: адвокат Коломоєць І.В. в судове засідання не з`явилися, 30.11.2023 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Хабаровськ російська федерація народився відповідач ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 від 13.10.1999 року, та Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 26.09.2023 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Терентіївське Ярославського району Ярославської області російська федерація народилася відповідач ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 від 29.09.2007 року, та Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 26.09.2023 року.
Позивач ОСОБА_1 є донькою відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
10.02.2012 року Виконавчий комітет Запорізької міської ради видав ОСОБА_2 , сім`я якого складається з трьох осіб: дружина - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_1 , на підставі рішення міськвиконкому №332 від 27.07.2011 року, Ордер №65 на житлове приміщення серії М на право зайняття житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_2 .
Згідно довідки Міського комунального підприємства «Основаніє» Центр обслуговування ВП КП ВРЕЖО №9 від 05.12.2013 року №8261, ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 , та донька ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.09.2023 року, складеного за адресою: АДРЕСА_1 Головою правління ОСББ «Хакаська 3» Корчагіною Н., в присутності свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, однак фактично не проживають з листопада 2014 року.
Згідно довідки ОСББ «Хакаська 3» від 08.09.2023 року №16 ОСОБА_1 (о/р НОМЕР_7 ) щомісячно, починаючи з 01.08.2018 року, сплачувала внески по управлінню багатоквартирним будинком та газопостачанню на банківський рахунок ОСББ, заборгованості станом на 01.09.2023 року не має.
Згідно інформації Державної прикордонної служби Центру обробки спеціальної інформації від 15.11.2023 року, наданої на запит суду, відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 08.11.2017 року по 15.11.2023 року в базі даних не виявлено.
Позивачем надано суду копію паспорта громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 07.09.2016 року, код підрозділу 760-023, та копію паспорта громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 31.03.2017 року, код підрозділу 760-023.
Позивач на полягає на тому, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації дев`ять років, у зв`язку з виїздом в листопаді 2014 року до російської федерації, відомості про них відсутні, у зв`язку з чим, вона вимушена нести витрати на утримання житла, окрім того, реєстрація відповідачів перешкоджає їй в реалізації права на приватизацію житла. Вона сплачує самотужки всі комунальні платежі на утримання житла, оплата яких нараховується за проживання трьох осіб, боргів за комунальні платежі не має. Особові рахунки на утримання житла вона також не має змоги переоформити на себе, так як ордер видано її батьку ОСОБА_2 , який є основним квартиронаймачем. Особистих речей відповідачів в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавляться, перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинять.
Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.
Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 2) право користування (сервітут).
Згідно ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності.
Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Відповідно ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
У Постанові Верховного Суду від 03.04.2021 року у справі № 161/2007/18 зазначено, що «Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів».
У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 344/7064/16-ц зазначено, що «У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк».
Судом встановлено, що відповідачі фактично більше дев`яти років без поважних причин не проживають за адресою реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в листопаді 2014 року виїхали до російської федерації, де отримали громадянство, житловим приміщенням квартири не користуються, особистих речей у вказаній квартирі не мають, не сплачують комунальні послуги, в добровільному порядку з реєстрації не знімаються, а реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу в реалізації права на приватизацію житла, тому позивач має право на захист своїх прав, зокрема шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в силу ст.72 ЖК України.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Так як відповідачі відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явилися, будь-яких заперечень суду не надали, то суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення буде складено 05.12.2023 року.
Суддя: С.М.Телегуз