Справа № 202/8801/22
Провадження № 2-др/202/27/23
31 травня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Бєсєди Г.В.
за участю секретаря - Травкіної В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, -
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2023 позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу, про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково. Визнано незаконним наказ Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України № 57-ос від 23.09.2022 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » в частині поновлення працівника ОСОБА_1 на посаді охоронника - пожежного. Стягнуто з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України (49074, м. Дніпро, вул. Запасна, 7, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , що виданий 16.09.2019, орган, що видав - 1212) середній заробіток за час затримки виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі № 202/1772/21 за період з 28.07.2022 по 10.04.2023 у сумі 336 482 (триста тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 10 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Денис Юрійович звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Денис Юрійович заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України надав заяву про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Судом по справі не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Судом при постановленні судового рішення по справі № 202/8801/22 не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат понесених позивачем.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 був сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 4 899, 20 грн.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв, які подаються до суду фізичною особою, немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а із позовних заяв, які подаються до суду, майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час виконання рішення суду у сумі 336 482, 10 грн. та вимогу немайнового характеру, а тому останній повинен був сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у сумі 3 364, 82 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, та за вимогу немайнового характеру у сумі 992, 40 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог (50 %) у сумі 496, 20 грн.

Окрім цього, у зв`язку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд роз`яснює позивачу право звернутися із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що позивачем ОСОБА_1 з метою документального підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу надано договір від 18.10.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчуком Д.Ю., акт приймання наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 11.05.2023, за яким вартість виконаних робіт адвокатом склала 20 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При визначенні підтверджених матеріалами справи витрат позивача на правничу допомогу, судом встановлено надання останньому правничої допомоги у вигляді складання позовної заяви; складання клопотання про витребування документів, складання заяви про збільшення розміру позовних вимог по справі; складання заяви про уточнення позовних вимог; складання письмових пояснень; участь у судових засіданнях.

Виходячи з викладеного, враховуючи ціну позову, приймаючи до уваги тривалість розгляду і складність справи, суд приходить до висновку, що відшкодування відповідачем понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 20 000 грн. відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, сплачені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 15 000 грн. (75 %).

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву Українина користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. та судовий збір у сумі 3 861 (три тисячі вісімсот шістдесят одну) грн. 02 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда