КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/1124/22 Головуючий у суді І інстанції: Яценко Н.О.
провадження №22-ц/824/8357/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Простибоженка Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач через свого представника адвоката А.Кірюшина звернувся до суду з вищевказаний позовом. В обґрунтування позову вказує, що 15 жовтня 1998 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району міста Києва було видане Свідоцтво про право власності на житло, згідно якого власниками (в рівних долях) квартири АДРЕСА_1 були визнані: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (мати позивача, відповідач), ОСОБА_2 (відповідач, сестра позивача), ОСОБА_4 (вітчим позивача).

Як вбачається з листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2021 №21160 від 08.06.2021 право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 22 жовтня 1998 року за реєстровим № 1009.

У подальшому ОСОБА_4 згідно договору дарування від 19.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. подарував належну йому частку у праві власності згаданої квартири відповідачу ОСОБА_2 . Право власності за даним документом зареєстровано в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 15.04.2004 за реєстровим номером 1009.

Спірна квартира на даний час належить позивачу (частка ) та відповідачу ОСОБА_2 (частка 1/2), відповідачу ОСОБА_3 (частка 1/2) на праві спільної часткової власності. На даний час у позивача виникла необхідність у реєстрації належної частки спірної квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, проте через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу позбавлений можливості це зробити.

Неодноразово звертався до відповідачів з пропозицією надати оригінал правовстановлюючого документу для того, щоб міг реалізувати своє право власності на квартиру, проте його листи відповідачі не отримували на поштовому відділенні, а тому вимушений звернутися до суду.

Попередні судові витрати які позивач поніс у зв`язку з підготовкою даного позову до розгляду на момент звернення до суду складають 34018 грн., а саме: 1290 грн. 90 коп. - сплата КП КМР Київське міське бюро технічної інвентаризації; 164,25 грн. - поштові витрати, 27 000 грн. витрати на професійну правову допомогу; 5562,85 грн. судовий збір у даній справі.

Посилаючись на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55, 41 Конституції України, ст.ст. 15,16, 317, 319,321, 328 392 ЦК України просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку двокімнатної квартири загальною площею 51 кв.м. та житловою площею 30,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Простибоженко О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Просив також судові витрати покласти на відповідачів.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачі не ставлять під сумнів наявність права власності позивача на 1/4 частку спірного нерухомого майна, а неможливість повернення правовстановлюючих документів не може обгрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості, а також те, що позивачем не доведено неможливість реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом, однак судом першої інстанції не зауважено, що свідомі дії відповідачів, які полягають у ненаданні на запит позивача правовстановлюючих документів, перешкоджають реєстрації права власності на нерухоме майно, що у свою чергу саме по собі унеможливлює будь-яке розпорядження майном.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказував на те, судом першої інстанції не була надана оцінка діям відповідачів у даній справі, які у період з 18.10.2021 року аж до моменту звернення позивача з позовом до суду відмовлялись приймати листи від позивача та порушували його права протягом тривалого періоду часу. Також судом не було встановлено, що позивач здійснив всі можливі дії по захисту своїх прав у даній ситуації і правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував також тим, що судом першої інстанції недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат у загальній сумі 13 000 грн, оскільки вказував, що даний спір виник внаслідок недобросовісних дій відповідачів, а також з огляду на відстуність надання представником відповідачів попереднього розрахунку суми судових витрат, зазначених у відзиві, та відсутність клопотання про поновлення строку, а подачу попереднього розрахунку суми судових витрат, задоволення заяви представника відповідачів про стягнення судових витрат є необгрунтованими та безпідставними.

08 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Бобович Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити повністю в задоволенні апеляційної скарги позивача, залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.02.2023 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника спірного нерухомого майна відповідачами, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В порядку ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст.4, 5, 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.18, 19 Порядку державній реєстрації прав підлягають в обов`язковому порядку право власності на об`єкти нерухоме майно, в тому числі житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про право власності.

Поняття і види права спільної власності визначені у ст. 355 ЦК України. Так, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (в рівних долях) (а.с.10). Оригінал свідоцтва про право власності знаходиться у відповідача 1 ОСОБА_2 .

Як убачається з інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що згідно з даними реєстрових книг бюро кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована: 3/4 частини за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м.Києва 15.10.1998 року за реєстровим № 1009; 1/4 частини ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. 19.03.2004 № 658, та зареєстрованого в Бюро 15.04.2004 за реєстровим № 1009 (а.с. 8).

ОСОБА_2 також здійснила реєстрацію належних їй часток у спірній квартирі (1/4 відповідно до договору дарування та іншу 1/4 відповідно до свідоцтва про право власності) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 13-14). Отже, спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності - 1/2 належить ОСОБА_2 , а по 1/4 (за кожним) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

18 жовтня 2021 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 з листом, в якому повідомляв відповідачку про свою готовність оплатити виготовлення технічного паспорту на квартиру та просив передати адвокату Кірюшину А.А. оригінал свідоцтва про право власності на квартиру для внесення інформації про належну позивачу 1/4 частини квартири в Державний реєстр прав. Цей лист був направлений ОСОБА_2 рекомендованим листом № 979, що підтверджується поштовими квитанціями від 18.10.2021 року (а.с. 15-17).

Однак ОСОБА_2 направленого їй рекомендованого листа № 979 не отримала, що підтверджується результатами перевірки статусу відстеження за трекінг-номером відправлення.

03 листопада 2021 року позивач звернувся з листом до Центру надання адміністративних послуг Оболонської РДА в місті Києві, в якому просив повідомити, як останньому захистити свої права у випадку знаходження оригіналу свідоцтва про право власності на Квартиру у ОСОБА_2 та як отримати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 18).

09 листопада 2021 року ЦНАП Оболонської РДА в місті Києві надіслав копію звернення позивача до начальника управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про що свідчить лист № 10453-50 від 09.11.2021 року (а.с. 15).

15 листопада 2021 року управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надіслало ОСОБА_1 листа № 340, з якого вбачається, що оскільки оригінал свідоцтва про право власності на квартиру не загублено і не втрачено, а він є в наявності у ОСОБА_2 , яка утримує зазначений оригінал свідоцтва про право власності у себе, то в управлінні житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації відсутні підстави для видачі дублікату свідоцтв, про право власності на Квартиру (а.с. 20-21).

19 грудня 2021 року позивач повторно звернувся до ОСОБА_2 листом, в якому повторно просив передати адвокату Кірюшину А.А. оригінал свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 22-24).

Цей лист був направлений відповідачу рекомендованим листом № 895, що підтверджується поштовою квитанцією від 19.12.2021 року. Однак відповідач направленого їй рекомендованого листа № 895 від 19.12.2021 року не отримала, що підтверджується результатами перевірки статусу відстеження за трекінг-номером відправлення.

06 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з листом, в якому питав, чи не в неї знаходиться оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, а також просив передати адвокату Кірюшину А.А. оригінал свідоцтва про право власності на квартиру (а.с 27).

Цей лист був направлений відповідачу ОСОБА_3 рекомендованим листом № 007, що підтверджується поштовою квитанцією від 06.01.2022 року. Однак ОСОБА_3 направленого їй рекомендованого листа не отримала,що підтверджується результатами перевірки статусу відстеження за трекінг-номером відправлення.

Також як встановлено судом першої інстанції, під час розгляду справи сторона відповідача письмово, і в усній формі пропонувала стороні позивача отримати оригінал правовстановлюючого документу для проведення реєстрації права власності належної позивачу частини спірної квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте з незрозумілих для суду причин ОСОБА_1 не скористався таким правом.

В суді апеляційної інстанції у судовому засіданні адвокат відповідачів передавав оригінал свідоцтва про право власності на кв. АДРЕСА_1 , однак адвокати позивача категорично відмовились від отримання оригіналу правовстановлюючого документу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачі визнають та не оспорюють право власності позивача. Також встановлено, що позивач правовстановлюючий документ не втратив. Представники позивача відмовились отримати оригінал правовстановлюючого документу, як в суді першої інстанції та і в апеляційній інстанції. Отже підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 392 ЦК України відсутні.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки як вірно встановив суд першої інстанції та з чим погоджується апеляційний суд, що обставини втрати та/або неможливості повернення відповідачем правовстановлюючих документів позивача не можуть обґрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості у даному спорі про визнання права власності, оскільки, як встановлено судом , позивачем не доведено, що останній не зміг реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом через відсутність зазначених документів, зокрема, отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або інші перешкоди у реалізації своїх прав.

Матеріали справи не містить доказів, або посилань на такі докази, чим саме відповідачі перешкоджають йому, як власнику 1/4 частини квартири користуватися нею і чим порушують його права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено, що позивач здійснив всі можливі дії по захисту своїх прав у даній ситуації, а також те, що суд не надав оцінки діям відповідачів у даній справі, які у період з 18.10.2021 року і до моменту звернення позивача з позовом до суду відмовлялись приймати листи від позивача та порушували його права протягом тривалого періоду часу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторона відповідача пропонувала стороні позивача отримати оригінал правовстановлюючого документу для проведення реєстрації права власності належної позивачу частини спірної квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте представники позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції категорично відмовились взяти та передати позивачу правовстановлюючий документ.

Тому твердження апелянта, що відповідачі своїми діями перешкоджають державній реєстрації права власності позивача, чим зумовлюють порушення його права власності на нерухоме майно є безпідставними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат на правничу допомогу у загальній сумі 13 000 грн, оскільки даний спір виник внаслідок недобросовісних дій відповідачів, а також з огляду на відсутність надання представником відповідачів попереднього розрахунку суми судових витрат, зазначених у відзиві, та відсутність клопотання про поновлення строку, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 16.11.2022 року представник відповідачів, з дотриманням строків передбачених ЦПК України, до ухвалення рішення судом першої інстанції подав клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, які понесені в суді першої інстанції (а.с. 80-87).

До заявленого клопотання представник відповідачів додав акт наданих послуг № 1 від 15.11.2022 року до адвокатської угоди № 38 від 23 лютого 2022 року та акт наданих послуг № 2 від 15.11.2022 року до адвокатської угоди № 38 від 09 листопада 2022 року. У вказаних актах чітко вбачається перелік наданих послуг, кількість адвокатом відпрацьованих годин та вартість наданих послуг.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову, а стороною відповідача документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, суд першої інстанції правомірно задовольнив клопотання представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, які понесені в суді першої інстанції

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 392 ЦК України.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Простибоженка Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «01» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник