Номер провадження: 22-ц/813/5565/23
Справа № 501/725/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 березня 2023 року про повернення заяви по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій зазначала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 та відповідно до діючого законодавства є малим приватним споживачем комунальних послуг, зокрема холодної та гарячої води, водовідведення, тепла, електричної енергії, послуг з утримання будинку.

Вказаний будинок знаходиться в управлінні ОСББ «Укржилстрой-2008».

Наразі її квартира відімкнена від постачання електроенергії, тепла, водопостачання та водовідведення.

У грудні 2021 року вона зверталася до суду з позовом до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (справа 501/5193/21), в якому просила зобов`язати відповідача укласти з нею типовий договір, опломбувати лічильники холодної та гарячої води, тепла, електричної енергії до її квартири, надати особистий рахунок у визначеному Державою банку для сплати за спожиту електричну енергію, теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

19.10.2022 року Іллічівський міський суд Одеської області ухвалив рішення, яким у задоволенні її позову відмовив. При цьому, суд встановив, що вказаний будинок знаходиться в управлінні ОСББ «Укржилстрой-2008», який є постачальником комунальних послуг, а саме електричної енергії, води, водовідведення та тепла. Тобто, позивачка звернулася до неналежного відповідача.

При цьому, позивачка вважає, що залучення належного відповідача й обґрунтованості позову входить до компетенції суду та є його обов`язком.

На думку позивачки, якщо суд встановив, що постачальником комунальних послуг, електричної енергії є ОСББ «Укржилстрой-2008», суд мав замінити неналежного відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на належного ОСББ «Укржилстрой-2008».

При цьому позивачка зазначає, що вона неодноразово зверталася до ОСББ «Укржилстрой-2008» з позовом щодо приведення постачання комунальних послуг до її квартири у відповідності до діючого законодавства, однак її вимоги кожного разу були залишені без задоволення.

Між тим, позивачка вказує, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначено постачальників комунальних послуг в м.Чорноморськ Одеської області, а саме, постачальником холодної води та водовідведення визначено КП «Чорноморськводоканал», постачальником тепла та гарячої води визначено КП «Черноморськтеплокомуненерго», постачальником електричної енергії визначено ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», постачальником природного (побутового) газу визначено НАК «Нафтогаз України».

Оскільки виникли розбіжності між висновками Іллічівського міського суду Одеської області щодо постачальника послуг до квартири ОСОБА_1 та діючим законодавством України, позивачка просила суд:

- на виконання вимоги діючого законодавства України визначити ліцензіатів, постачальників комунальних послуг, а саме холодної та гарячої води, водовідведення, тепла, електричної енергії, до її, ОСОБА_1 , квартири АДРЕСА_1 , а також послуг з утримання будинку;

- залучити відповідачами у справі визначених Державою та судом ліцензіатів, постачальників комунальних послуг;

- зобов`язати визначених Державою та судом ліцензіатів, постачальників комунальних послуг заключити Договори зі споживачем, ОСОБА_1 , підготовлених постачальниками комунальних послуг на основі типових договорів;

- відповідачу(ам) додати до матеріалів справи проекти типових договорів.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.02.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху з тих підстав, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч.3 п.2 ст..175, ч.1 ст. 177 ЦПК України, зокрема в позовній заяві не вказано хто є відповідачем по справі, його місцезнаходження та засоби комунікаційного зв`язку, а також до позовної заяви не надано копії позовної заяви відповідно до кількості сторін по справі. При цьому, в ухвалі суд першої інстанції звернув увагу позивачки, що до компетенції суду не входить визначення відповідачів по справі. На підставі наведеного, позивачці надано строк у десять днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення недоліків.

05.03.2023 року на виконання вищезазначеної ухвали районного суду, ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку (а.с.15) направила клопотання про усунення недоліків, в якому вказала, що вона при зверненні з позовом до суду надавала пояснення, що Іллічівський міський суд Одеської області в рішенні від 19.10.2022 року визначив постачальником комунальних послуг до її квартири - ОСББ «Укржилстрой-2008», тоді коли Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постачальником холодної води та водовідведення визначено КП «Чорноморськводоканал», постачальником тепла та гарячої води визначено КП «Черноморськтеплокомуненерго», постачальником електричної енергії визначено ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», постачальником природного (побутового) газу визначено НАК «Нафтогаз України». Відтак виникли розбіжності хто є постачальником послуг до квартири позивачки. У зв`язку з цим, вона просить суд самостійно визначити хто є ліцензіатом, постачальником послуг до її квартири та залучити цих осіб у якості відповідачів до справи і зобов`язати їх виконати дії щодо приведення постачання комунальних послуг до її квартири у відповідності до вимог діючого законодавства. При цьому, позивачка зазначає, що в мотивувальній частині позовної заяви вона вказала реквізити постачальників комунальних послуг, визначених Національною комісією.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не усунуто недоліки позовної заяви, про які він вказав в ухвалі Іллічівського міського суду Одеської області від 28.02.2023 року про залишення її позову без руху, що є підставою для повернення позовної заяви згідно ч.3 ст.185 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вже встановлено вище судом, підставою залишення позовної заяви без руху стало те, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідала вимогам ч.3 п.2 ст..175, ч.1 ст.177 ЦПК України, зокрема в позовній заяві позивачка не вказала хто є відповідачами по справі, їх місцезнаходження та засоби комунікаційного зв`язку, а також до позовної заяви не надано копії позовної заяви відповідно до кількості сторін по справі.

Так, відповідно до ст..175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Так, відповідно до ч.1-3 ст..42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до ст..48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст..12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

При цьому, відповідно до ст..51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Статтею 53 ЦПК України встановлено порядок залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача або відповідача, за заявою учасників справи.

Тобто, ЦПК України наділяє саме позивача правом визначити коло учасників справи, а суд може лише за його заявою залучити до участі у справі співвідповідача або замінити неналежного відповідача на належного.

Разом з тим, суд не уповноважений самостійно визначати коло учасників справи, залучати за своєю ініціативою відповідачів, співвідповідачів чи змінювати за своєю ініціативою неналежного відповідповідача на належного.

Цивільно процесуальний кодекс України визначає диспозитивність цивільного судочинства, яке здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Принцип змагальності один з основних принципів цивільного судочинства, а забезпечення змагальності одне з головних завдань судової реформи. Цей принцип створює необхідні умови для виявлення всіх обставин, що мають суттєве значення для справи, та винесення обґрунтованого рішення. Цивільний процес є змаганням осіб у доведенні перед судом своєї позиції (наявності порушеного права чи інтересу, що потребує захисту, або його відсутності). Принцип змагальності передбачає, що учасники справи, якщо вони прагнуть отримати сприятливе рішення для себе чи осіб, на захист прав яких пред`явлений позов, зобов`язані повідомити всі суттєві для справи юридичні факти, пред`явити докази, здійснити інші процесуальні дії, що мають переконати суд у правоті цієї сторони. Сутність принципу змагальності полягає у тому, що кожна зі сторін пред`являє свої докази позивач в обґрунтування своїх вимог, відповідач в обґрунтування заперечень щодо них чи визнання вимог, а суд аналізує їх та робить свої висновки. Процесуальна рівність сторін виступає умовою реалізації принципу змагальності, оскільки змагатися у відстоюванні своїх прав та інтересів сторони можуть лише в однакових правових умовах. З іншого боку, принцип процесуальної рівноправності сторін забезпечується змагальною формою судочинства, яка надає їм можливість в рівній мірі «змагатись» перед судом. Змагальність у цивільному судочинстві полягає в такому: 1) дії суду залежать від вимог позивача й заперечень відповідача, суд вирішує справу в обсязі заявлених сторонами вимог; 2) можливість вільного використання сторонами засобів доказування; 3) можливість для сторін брати участь у розгляді справи особисто або через представника; 4) кожна сторона самостійно доводить факти, що є обґрунтуванням її вимог і заперечень. ЄСПЛ також визначає, що принцип змагальності процесу полягає в тому, що кожна сторона має бути наділена правом відповісти на зауваження або документи, надані опонентом. Так, згідно ЦПК позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування у позовній заяві (ст. 175 ЦПК), позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ст. 177 ЦПК). Відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві, до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем (ст. 178 ЦПК). Позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення у відповіді на відзив (ст. 179 ЦПК). В свою чергу відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення у запереченні (ст. 180 ЦПК). Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До «випадків, встановлених цим Кодексом», про які мова йде у ч. 3 коментованої статті та ч. 1 ст. 81 ЦПК віднесено підстави звільнення від доказування, які перелічені у ст. 82 ЦПК (див. коментар). Принцип змагальності, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, є невід`ємною частиною «права на суд». Вимога «змагальності» процесу відповідно до ст. 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду. Крім того, невід`ємною частиною «права на суд» є право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом («Екбатані проти Швеції», п.п. 24-33); право на ефективну участь («T. та V. проти Сполученого Королівства», п.п. 83-89). Стаття 6 Конвенції, головним чином, служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами («Каралевічус проти Литви») (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-1151цс16). Цей принцип передбачає реальне покладення обов`язку з доказування обставин, що мають значення для справи, на сторін. А у випадку невиконання цього обов`язку чи у випадку неактивності у процесі, сторона може зазнати негативні наслідки у вигляді несприятливого для неї рішення. Суд в силу принципу змагальності не повинен збирати докази самостійно. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (див. коментар до ст. 81). Неактивна діяльність суду в процесі спонукає сторони до активної процесуальної поведінки, що слугує справедливому, своєчасному та неупередженому вирішенню цивільних справ. Саме на сторони покладається відповідальність за повноту фактичного матеріалу, цим досягається мета держави якнайменше втручатися у сферу інтересів осіб та надається сторонам широке коло можливостей захищати свої права та інтереси. Реалізація принципу змагальності передбачає суттєву зміну ролі суду в процесі доказування у цивільній справі.

Таким чином, оскільки при розгляді справи суд керується принципом змагальності сторін, він не має права втручатися у визначений позивачем спосіб захисту своїх прав.

Суд зобов`язаний вирішити спір за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Суд за клопотанням позивача замінює неналежного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як належного співвідповідача. При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка отримавши ухвалу про залишення її позову без руху та роз`яснення судом, що до компетенції суду не входить визначення та залучення за ініціативою суду відповідачів, які мають відповідати за позовом, не виконала вимоги ухвали та не усунула недоліки своєї позовної заяви, а повторно надіслала до суду аналогічне клопотання про самостійне визначення судом відповідачів за її позовом та залучення таких до участі у справі у якості відповідачів.

Не усунення недоліків позовної заяви у строк встановлений судом, є підставою для повернення позовної заяви.

Так, відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає процесуальних порушень з боку суду при постановленні ухвали про повернення позовної заяви.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 березня 2023 року про повернення заяви залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 01.06.2023 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін