КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/5131/21 Головуючий у 1 інстанції: Скрипник О.Г.
провадження № 22-ц/824/4781/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 23 лютого 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач - КП «Житло-Сервіс» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №14 від 31.05.2017 року житловий будинок по АДРЕСА_1 передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».

Відповідно до 2.2. Статуту предметом діяльності КП «Житло-сервіс» є надання житлово комунальних послуг споживачам.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 надаються житлово-комунальні послуги з утримання прибудинкової території. Проте, вона не уклала з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 23 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 9 838 грн 37 коп., збитки від інфляції у сумі 255 грн 80 коп., три проценти річних у сумі 98 грн 65 коп., а всього - 10 192 грн 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового по суті спору, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не було взагалі прийнято до уваги доводи відповідачки, викладені нею у відзиві на позовну заяву, і в тому числі не прийнято до уваги що:

1. Позивачем ніколи не надавались відповідачу послуги з постачання електричної енергії.

2. Між позивачем та відповідачем ніколи, ні в якому вигляді не укладались договори про надання послуги з постачання електричної енергії. На адресу відповідача ніколи проект такого договору для укладання не надсилався. Позивач не розміщував у себе на сайті або в засобах масової інформації відомості про типовий договір на постачання електричної енергії. до якого б відповідач мав можливість приєднатись.

3. Позивач навіть теоретично не може надавати послуги з постачання електричної енергії, адже у позивача відсутня ліцензія на здійснення даного виду господарської діяльності.

4. Позивач ніколи не купував на ринку електроенергії електроенергію для подальшої її продажу відповідачу.

5. Позивачем ніколи не встановлювались та ніколи не передавались засоби обліку спожитої відповідачкою електричної енергії, що унеможливлює підтвердження обсягів споживання відповідачем електричної енергії.

6. До подання позовної заяви позивачем ніколи не надавались на адресу відповідача рахунки на сплату послуг за спожиту електричну енергію, будь-яких претензій з приводу оплати заборгованості за спожиту електроенергію позивачем на адресу відповідача також не надсилались.

7. Судом не було належним чином та в повному обсязі досліджено факти які підлягають дослідженню та встановленню для даної категорії розгляду справ, а саме судом не було встановлено:

- наявність правових підстав для надання позивачем вказаних послуг.

- обсяг послуг, який позивачем було надано відповідачу з встановленням: періоду, одиниці виміру послуги, обсягу наданих послуг, приладу обліку наданих послуг, порядком розрахунку наданих послуг з врахуванням обсягу наданих послуг та одиниці виміру за відповідний період,

- відповідність якості наданих послуг до встановлених норм для даного виду послуг.

- підтвердження фактичних витрат позивача під час надання даних послуг.

В свою чергу, на підтвердження безпідставності заявленого позову, всупереч принципу змагальності сторін (п.4 ч.3 ст.2 ЦПК України), відповідач змушений в апеляційній скарзі доводити відсутність правовідносин між позивачем та відповідачем, хоча норми процесуального права (ч.3 статті 12 ЦПК України) зобов`язують саме позивача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу задоволення позовних вимог.

Так, з метою доведення відсутності фактів, на які посилається позивач, та які було безпідставно визнано судом першої інстанції, відповідачка вказує, що 14.05.2022 року звернулась до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (державний регулятор ринку електричних послуг) із запитом про надання публічної інформації, в якому до розпорядника інформації ставилось питання: Чи отримувало Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» місцезнаходження: 02081 м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б у відповідності до Закону України «Про ринок електричної енергії» ліцензію (ліцензії) на будь-яку господарську діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця?

На даний запит Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг надала відповідь № 3866/21.1/7-22 від 19.05.2022 року згідно якої:

- Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» () за отриманням ліцензій на право провадження господарської діяльності у сфері енергетики до НКРЕКП не зверталося і, відповідно, ліцензій не отримувало.

- Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» () може провадити діяльність з постачання електричної енергії споживачу лише за наявності відповідної ліцензії.

14.05.2022 року звернулась до ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» (підприємство, яке здійснює постачання електричної енергії споживачам - фізичним особам па території м. Києва) із запитом про надання публічної інформації в якому до розпорядника інформації ставилось питання: Чи здійснюється Товариством з обмеженою допомоги № 3-20 від 08.01.2020 року втратив свою чинність, а відповідно і відпали правові підстави надання згідно договору про надання правничої допомоги № 3-20 від 08.01.2020 будь-якої правової допомоги позивачу.

Відтак позивач не мав технічної можливості понести судові витрати на наданні правничої допомоги у сумі 1 500 гривень по договору, термін дії якого закінчився.

Позивач зазначає, що поніс витрати на правову допомогу у сумі 1500 гривень, що підтверджено додатком №01 до акту виконаних робіт від 31 січня 2021 року та актом виконаних робіт за січень 2021 до договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року.

В той же час незрозуміло, з яких підстав позивач та юридична компанія визначили що вартість послуг становить саме 1 500 гривень, адже відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року вартість підготовки позовної заяви становить 8 500 гривень.

Все вищезазначене свідчить про фіктивність документів та фіктивність витрат позивача на правову допомогу і відповідно свідчить про фіктивність додаткових судових витрат позивача у розмірі 1 500 гривень.

Вказує, що подана позовна заява підписана невстановленою особою без належним чином оформлених повноважень.

Так, позовна заява (та клопотання до неї щодо розгляду справи за відсутності позивача, розрахунок збитків від інфляції та 3% річних) від імені позивача була начебто підписана представником Ю.О. Братищенко .

В той же час підпис представника Ю.О.Братищенко на позовній заяві повністю відрізняється від підпису Ю.О.Братищенко на договорі про надання правничої допомоги

№3-20 від 08.01.2020 року, додатку №1 до даного договору «Вартість послуг», акту виконаних робіт за січень 2021 до вказаного договору та додатку № 01 до акту виконаних робіт від 31 січня 2021 року, укладених між позивачем та виконавцем - Адвокатським об`єднанням «Шенлі», головою якого є Ю.О.Братищенко, та які містяться в матеріалах справи.

Вважає, що позовну заяву від імені представника позивача - Ю.О. Братищенко було підписано невідомою особою.

Договір про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Шенлі», головою якого є представник позивача Ю.О. Братищенко та на підставі і у відповідності до якого діяв в даній справі представник позивача Ю.О. Братищенко у відповідності до додаткової угоди від 31 грудня 2020 року до даного договору, має строк дії який встановлено до 31.03.2021 року (п.1 додаткової угоди від 31 грудня 2020 року).

Позовна заява підписана 14.04.2021 року, тобто вже після спливу терміну дії договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року.

Таким чином, представник позивача Ю.О. Братищенко на момент підписання позовної зави вже не мав на то відповідних процесуальних повноважень.

Вважає, що позовна заява підписана та подана особою, яка не мала належних повноважень на її підписання, тобто особою, яка не мала процесуальної дієздатності, і не мала права ії підписувати.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила клопотання про повернення позовної заяви позивачу, яке обґрунтовувала тим, що позовна заява підписана та подана особою, яка не мала належних повноважень на її підписання, тобто особою, яка не мала процесуальної дієздатності, і не мала права її підписувати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зазначає, що КП «Житло-Сервіс» є не постачальником електроенергії, а споживачем, який купує електроенергію не тільки для надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території і освітлення місць загального користування, але і для забезпечення електроенергією всього будинку та його мешканців, які відшкодовують вартість спожитої електроенергії у складі послуг на утримання будинку та прибудинкової території.

Вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, у останнього, станом на серпень 2020 року, виникла заборгованість по оплаті послуг з електроенергії у сумі 9 331 грн 02 коп.

Також зазначає, що вартість правової допомоги була визначена на підставі договору про надання правової допомоги №3-20 від 08.01.2020 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Шенлі».

Відповідно до п.2.1. Додатку №01 до договору, за підготовку і подання заяви до суду заяви про видачу судового наказу або підготовку і подання позову до суду про стягнення боргу у порядку спрощеного позовного провадження із заявою про розгляд справи за відсутності позивача що включає нарахування інфляції та 3% річних на суму боргу за житлово-комунальні послуги) аявник сплачує АО «Шенлі» 1 500 грн.

Згідно з п.п. 6.3., 6.4., 6.5 Договору про задания правничої допомоги найменування, обсяг та загальна вартість послуг, наданих за звітній місяць, зазначаються у актах виконаних робіт, що надаються замовнику до 10 числа місяця, наступного за звітним. Замовник підписує і повертає виконавцю один примірник такого Акта протягом 3 (трьох) банківських днів. У разі, якщо замовник після закінчення зазначеного терміну не направить виконавцю підписаний Акт приймання-передачі або мотивовану відмову від його підписання, Сторони визнають, що Акт приймання-передачі вважається лдгіисаним, а Послуги - наданими виконавцем і прийнятими замовником у повному збсязі відповідно до умов Договору. Оплата послуг виконавця здійснюється шляхом іерерахування коштів на банківський рахунок протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання акту виконаних робіт, з можливістю використання замовником відстрочки платежу відповідно до п.6.5. даного Договору. Виконавець надає замовнику відстрочку оплати Послуг строком 181 календарних днів з моменту підписання Акту приймання передачі.

Договір про надання правової допомоги був продовжений на січень 2021 року (копія додаткової угоди №1 від 31.12.2020 року до договору №3-20 від 08.01.2020 року додається), а послуга зі складання позовної заяви була включена в акт виконаних робіт за січень 2021 року (копія витягу акту додається).

За результатами публічних закупівель було укладено договір про надання правничої допомоги №17-21 від 02.02.2021 року (копія договору додається), який відповідно до п.11.1 діяв до 31.12.2021 року, отже довіреність на представництво була видана на підставі нового чинного договору.

Також зазначав, що в апеляційній скарзі не зазначено об`єктивних причин, які б перешкоджали зробити запити до відповідні органів під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також не зазначено об`єктивних причин, які перешкоджали подати клопотання про витребування доказів. Таким чином, клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів з додатками та клопотання про витребування доказів не підлягають задоволенню.

Необхідність подання нових доказів, доданих до відзиву на апеляційну скаргу, виникла лише після пред`явлення відповідачем апеляційної скарги, а тому ці докази не подавались до суду першої інстанції.

Вказував, що послуга із підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу буде афіксована у акті виконаних робіт за вересень 2022 року та сплачена позивачем протягом п`яти банківських днів після його підписання або у будь-якому разі протягом 181 календарних днів, тому на відповідача за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу мають бути покладені витрати у сумі 4 500.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважав за можливе покласти їх в основу рішення суду та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 9 838,37 гривень.

Також зазначав, що згідно з наданим позивачем розрахунком з відповідача також підлягають стягненню збитки від інфляції у сумі 255 грн 80 коп. та три проценти річних у сумі 98 грн 65 коп. за період від 01.08.2020 року до 30.11.2020 року.

Крім того, суд вважав, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань та простроченням виконанням грошового зобов`язання з ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість у розмірі 10 192 грн 82 коп., з яких: 9 838 грн 37 коп. - основна сума боргу за житлово-комунальні послуги, 98 грн 65 коп. - 3% річних, 255 грн 80 коп. - інфляційні втрати.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що КП «Житло-Сервіс», як обслуговуюча організація житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , надає власникам житлових та нежитлових приміщень житлово-комунальні послуги, що підтверджується наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), статутом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».

Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №14 від 31.05.2017 року житловий будинок по АДРЕСА_1 передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс».

За п.2.2 Статуту предметом діяльності КП «Житло-сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Згідно довідки реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_3 , і у зв`язку з цим відповідачу надаються житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) №211 від 12.02.2018 року «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків зі споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлений тариф на послугу для будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також строк оплати до 20 числа місяця, наступного за розрахунком.

З позову вбачається, що відповідач постійно користується наданими послугами, але не сплачує за них в повному обсязі. Таким чином, за період від 01 серпня 2020 року до 30 листопада 2020 року виникла заборгованість у сумі 9 838 грн 97 коп.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

За ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

За п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідо зі статтями 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За ч.ч.1, 4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу, як власнику квартири АДРЕСА_4 . Фактично, на час звернення до суду з позовом відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком.

Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням.

За ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості.

Даючи оцінку наданому позивачем розрахунку боргу суд першої інстанції вірно вважав, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 9 838 грн. 37 коп.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку з відповідача також підлягали до стягнення збитки від інфляції у сумі 255 грн. 80 коп та три проценти річних у сумі 98 грн. 65 коп за період від 01.08.2020 року до 30.11.2020 року.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань та простроченням виконанням грошового зобов`язання з ОСОБА_1 необхідно було стягнути заборгованість у розмірі 10 192 грн 82 коп., з яких: 9 838 грн 37 коп. - основна сума боргу за житлово-комунальні послуги, 98 грн 65 коп. - 3% річних, 255 грн 80 коп. - інфляційні втрати.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягав стягненню судовий збір в розмірі 2 270 гривень.

Крім цього, позивач просив про стягнення компенсації витрат на правову допомогу разом з описом наданих правових послуг на суму 1 500 грн.

За ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись зазначеними правовими нормами, суд вірно вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Щодо клопотання ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 про повернення заяви позивачу, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

За ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

На підтвердження своїх повноважень Братищенко Ю.О. до позовної заяви долучив довіреність від 12.01.2021 року №110/306-24, з якої вбачається, що КП «Житло-Сервіс» уповноважує Братищенка Ю.А. представляти інтереси в загальних судах всіх інстанцій, і довіреність діє до 31.12.2021 року.

Оскільки позовну заяву подано представником позивача до Подільського районного суду м. Києва у квітні 2021 року, то у Братищенка Ю.О. були повноваження на подання такої заяви, а тому клопотання про повернення позовної заяви позивачу не підлягає до задоволення.

Щодо клопотання ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 про виклик представника позивача для надання особистих пояснень, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у справі становить 10 192 грн 82 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому вказане клопотання також не підлягає до задоволення.

Щодо клопотання представника відповідачки про надання доказів підписання позовної заяви позивачем, то апеляційний суд вважає, що якщо у відповідача чи її представника були сумніви, що позовна заява була підписана саме Братищенком Ю.О. , то вони не були позбавлені права звенутися до суду з клопотанням про проведення експертизи. До суду першої інстанції таке клопотання також не подавалось.

Клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи також не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами причини неподання таких матеріалів до суду першої інстанції.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: