Справа № 761/9752/23
Провадження № 2/761/6454/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухини А.С.,

учасників справи:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, актовий запис № 1572. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним в м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 15.02.2022 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем. Після розірвання шлюбу позивачка відновила дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 .

Як вказує позивач, донька проживає разом з нею, відповідач сплачує аліменти на утримання доньки нерегулярно. До липня 2022 року - нічого не платив, не цікавився дитиною та відвідував її лише двічі, а потім почав платити у розміру 1 500 гривень на місяць. Однак з лютого 2023 року зовсім перестав сплачувати аліменти, через що позивачка звернулась до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, через електронну пошту суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі частини заробітку, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, актовий запис № 1572, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка, ОСОБА_5 (а.с.7).

Як установлено у судовому засіданні, неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначала, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання неповнолітньої доньки.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що на утриманні відповідача є інші діти, щодо яких у нього виникає обов`язок утримання відповідно до закону, а також не надано відомостей про незадовільний стан його здоров`я.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З вищенаведених положень законодавства, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 76, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 21 березня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Н.В. Аббасова