Єдиний унікальний номер 448/912/23
Провадження № 2/448/325/23
У Х В А Л А

судового засідання

02.06.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області, Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна,

про: визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області, Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про визнання права власності на спадкове майно.

Разом з позовною заявою позивачкою ОСОБА_1 , подано до суду заяву про забезпечення позову в порядку статей 149-153 ЦПК України, в якій просить суд встановити обов`язок відповідачки ОСОБА_2 вчинити певні дії, а саме: надати доступ до житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 та є предметом позову для проведення спеціалістами з інвентаризації та оцінки нерухомого майна, інвентаризації будинку, виготовлення технічного паспорта та визначення його вартості.

В обґрунтування зазначеної заяви вказує, що предметом позову в даній справі є житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На даний час існує потреба у забезпеченні позову шляхом встановлення обов`язку відповідачки ОСОБА_2 вчинити певні дії, а саме: надати доступ до житлового будинку для проведення спеціалістами з інвентаризації та оцінки нерухомого майна інвентаризації будинку, виготовлення технічного паспорта та визначення його вартості, що дасть змогу позивачці встановити дійсну ціну позову та відповідно повністю оплатити його судовим збором.

Вважає, що вжиття заходів забезпечення позову необхідне для ефективного захисту її прав та законних інтересів, а також забезпечить виконання рішення суду в частині розподілу і стягнення судових витрат у справі.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

Згідно зі статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, учасники справи в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Наведене викладене у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19), від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20).

В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України)

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо визнання права власності на спадкове майно. Щодо доводів заявника про необхідність забезпечення позовних вимог шляхом встановлення обов`язку відповідачки ОСОБА_2 вчинити певні дії, а саме надати доступ до житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 для проведення спеціалістами з інвентаризації та оцінки нерухомого майна, інвентаризації будинку, виготовлення технічного паспорта та визначення його вартості, суд звертає увагу на те, що обраний позивачкою спосіб забезпечення позовних вимог жодним чином не свідчить про наявність зв`язку між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної заяви, як і відсутні підстави вважати, що захід забезпечить виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У свою чергу посилання ОСОБА_1 , на п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, як на можливий спосіб забезпечення позову є некоректним і таким, що не співвідноситься з передумовами, які викликали необхідність вжиття відповідного заходу, оскільки визначення обов`язку на вчинення тих чи інших дій в першу чергу у тій чи іншій мірі співвідноситься з правами та обов`язками сторони по справі, тоді як заявлені вимоги заявника віднесено в першу чергу до виконання певних дій ФОП- спеціалістами з інвентаризації та оцінки нерухомого майна та інвентаризації будинку, результат яких у свою чергу жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз. 4 п. 26 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» технічну інвентаризацію може бути проведено на підставі рішення суду в межах забезпечення позову. Однак, суд констатує той факт, що вказана Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна не є процесуальною передумовою для забезпечення позову у цивільній справі, а є лише визначеним порядком та правилами для проведення технічної інвентаризації уповноваженими на те суб`єктами.

В обґрунтування своїх доводів щодо необхідності забезпечення позову шляхом проведення технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна заявником зазначено про неможливість надання суду доказу як на обґрунтування заявлених позовних вимог, так і на обґрунтування ціни позову, що у свою чергу може бути усунуте за допомогою застосування процедур, передбачених ст. 84 ЦПК України або ст. 116 ЦПК України, при цьому не надано жодних інших відомостей, які б свідчили про реальну загрозу невиконання можливого рішення суду в майбутньому за умови незастосування обраного способу забезпечення позовних вимог.

Проаналізувавши позовні вимоги сторони позивача, заявлені вимоги щодо забезпечення даного позову, з огляду на характер спірних правовідносин, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник не є співмірними із заявленими позовними вимогами, виходять за їх межі, та є надмірним втручанням у діяльність відповідача.

Суд зауважує, що шляхом застосування заходів забезпечення позову, сторони не можуть вирішувати всі виниклі між ними спірні питання.

Таким чином, заявником не доведено, а судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову саме в обраному вигляді може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Згідно частини 6 статті 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 149-154 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області, Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Юрій БІЛОУС