КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/156/23 Головуючий у суді І інстанції Шум Л.М.
Провадження № 22-ц/824/7222/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, про визнання недійсним договору про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., про визнання недійсним договору про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири.

17 січня 2023 року від представника позивачки - адвоката Шестакової Ю.В. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 січня 2021 року належить ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент», що діє від свого імені, але за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду RRP-4HJUI8FQ2 «Інтегралбудінвест» недиверсифікованого виду закритого типу, реєстраційний номер нерухомого майна: 000.

На обґрунтування заяви зазначила, що маючи достовірну інформацію про наміри позивачки розлучитися та поділити майно, набуте під час шлюбу за спільні грошові кошти та за нотаріальної згоди дружини, відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення розподілу спільного майна вчинив оспорюваний правочин про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири на користь своєї тітки - відповідачки ОСОБА_1 без відповідної згоди ОСОБА_2 , яка є обов`язковою, оскільки майнові права на спірну квартиру були набуті подружжям за час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю.

Вважає, що за час провадження у даній справі про визнання правочину недійсним її колишній чоловік у змові зі своєї тіткою можуть відчужити спірну квартиру іншим особам, що поставить позивачку у вкрай невигідне становище щодо спільної власності подружжя, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і призведе до порушення прав та законних інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року заяву представника позивачки про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 січня 2021 року належить ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент», що діє від свого імені, але за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду RRP-4HJUI8FQ2 «Інтегралбудінвест» недиверсифікованого виду закритого типу (код фонду за ЄДРІСІ - 2331641), , реєстраційний номер нерухомого майна: 000.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами існує спір в суді щодо правомірності відступлення одним з подружжя майнових прав на квартиру, які набуті під час шлюбу за попереднім договором купівлі-продажу, тому наявні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Буній Г.Я. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору і в разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд помилкового вважав, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами у справі. Крім того, звертається увага на зловживання позивачем процесуальними правами шляхом подання завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер з метою накладання арешту на майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Шестакова Ю.В. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення про забезпечення позову - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що доводи апеляційної скарги про те, що забезпечення немайнових вимог позивача не допускається, як і не допускається забезпечення вимог у позові, що не підлягає примусовому виконанню, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/533/20, свідчить про помилковість тлумачення відповідачем норм права та судової практики, оскільки обставини у даній справі є іншими, а необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову. Також є необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на штучність позову з метою накладення арешту на майно, адже це не відповідає підставам пред`явленого позову, які стосуються відчуження майнових прав на квартиру, які є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвоката Буній Г.Я. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Шестакова Ю.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову в силі.

Інші учасники справи та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 02 січні 2023 року ОСОБА_2 пред`явила до суду позов до ОСОБА_3 , ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., в якому просила:

- визнати недійсним договір про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В. 15 серпня 2016 року за реєстровим № 1059, від 03 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- привести сторони за договором про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В. 15 серпня 2016 року за реєстровим № 1059, від 03 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., в первинне становище до укладення цього договору.

17 січня 2023 року представника позивачки - адвокат Шестакова Ю.В. подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 січня 2021 року належить ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент», що діє від свого імені, але за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду RRP-4HJUI8FQ2 «Інтегралбудінвест» недиверсифікованого виду закритого типу, реєстраційний номер нерухомого майна: 000.

Свої вимоги мотивувала тим, що маючи достовірну інформацію про наміри позивачки розлучитися та поділити майно, набуте під час шлюбу за спільні грошові кошти та за нотаріальної згоди дружини, відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення розподілу спільного майна вчинив оспорюваний правочин про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири на користь своєї тітки - відповідачки ОСОБА_1 без відповідної згоди ОСОБА_2 , яка є обов`язковою, оскільки майнові права на спірну квартиру були набуті подружжям за час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю. За час провадження у даній справі про визнання правочину недійсним її колишній чоловік у змові зі своєї тіткою можуть відчужити спірну квартиру іншим особам, що поставить позивачку у вкрай невигідне становище щодо спільної власності подружжя, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і призведе до порушення прав та законних інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 10 січня 2023 року спірна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 73,2 кв. м, належить на праві власності ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент» на підставі сертифікату ДАБІ № ІV80 від 03 вересня 2019 року.

Тобто, сторони оспорюваного правочину про зміну сторони в зобов`язанні та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири, а також самого попереднього договору купівлі-продажу ще не реалізували домовленості, зокрема шляхом набуття права власності на спірну квартиру.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження № 61-6385св21).

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволенні позову, наведений позивачем захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення, виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій та нових спорів щодо квартири АДРЕСА_2 .

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 26 листопада 2021 року у справі № 760/10362/21 (провадження № 61-18100ск21), від 01 грудня 2021 року у справі № 715/1572/21 (провадження № 61-19000ск21), від 14 лютого 2022 року у справі № 447/2779/21 (провадження № 61-1485ск22), від 25 липня 2022 року у справі № 752/17277/21 (провадження № 61-4917ск22).

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований спосіб забезпечення позову є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 та від 14 лютого 2022 року у справі № 367/3628/21, колегія суддів не бере до уваги, оскільки обставини у цій справі є іншими, а необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому колегія суддів враховує, що у Верховному Суді існують різні підходи у вирішенні питання про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справах, де заявляються позовні вимоги немайнового характеру, рішення в яких у разі задоволення позову не підлягатимуть примусовому виконанню.

Наприклад, Верховний Суд у справах № 910/11069/21 та № 910/8298/21 вважав за можливе у справах, в яких заявлені вимоги немайнового характеру, а рішення у разі задоволення позовних вимог не підлягатимуть примусовому виконанню, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Подібні висновки містяться й у постановах (ухвалах) Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 367/3628/21, від 25 липня 2022 року у справі № 752/17277/21, від 08 червня 2022 року у справі № 658/485/21, від 27 вересня 2022 року у справі № 686/7680/21, від 17 січня 2022 року у справі № 363/3399/21, на які представник позивача посилається у відзиві на апеляційну скаргу.

Відтак, на переконання колегії суддів, першочерговими і важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідачів, які за час розгляду справи можуть приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом, як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Також Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

З огляду на обставини спірних правовідносин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, логічними і обґрунтованими є її аргументи про те, що накладення арешту на квартиру, права на отримання якої у власність набуті під час шлюбу з одним із відповідачів, є необхідним і співмірним заходом, який випливає з фактичних обставин, які свідчать про те, що протягом вирішення спору про визнання договору про зміну сторони в зобов`язанні недійсним та внесення відповідних змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири в частині покупця не виключається можливість відчуження відповідачами спірної квартири, яка набула статусу об`єкта нерухомого майна (включена до цивільного обороту), що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в майбутньому рішення суду, а також забезпечити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Суду першої інстанції було надано достатньо доказів і наведено значимі факти того, що захист прав, свобод та інтересів позивача у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що наразі належить відповідачу ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент».

Таким чином, встановивши, що між сторонами виник спір щодо правомірності набуття ОСОБА_1 від ОСОБА_3 зі згоди ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджемент» прав покупця на квартиру АДРЕСА_2 , яка за посиланням ОСОБА_2 належать їй на праві спільної сумісної власності, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, районний суд обґрунтовано вважав за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову.

Наведений захід забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і породження нових спорів, що не відповідає завданню цивільного судочинства. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони відповідача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового забору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 рокупро забезпечення позову у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній