печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2023 р. Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

секретаря Ємець Д.О.

за участю:

представника позивача - Гордійчука Ю.В.

представника відповідача - Пінчук О.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» - адвоката Єлисеєва Євгена Вікторовича про закриття провадження у цивільній справі №757/67719/21-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про визнання права власності, скасування державної реєстрації та визнання іпотеки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про визнання права власності, скасування державної реєстрації та визнання іпотеки припиненою.

В рамках розгляду справи представником відповідача було подано заяву про закриття провадження у справі, в обґрунтування якої зазначено, що предметом спору у даній справі є майно - квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом забезпечення за договором іпотеки, сторонами якого є юридичні особи, оскільки позивач просить визнати право власності на квартиру за нею, а також рішення державного реєстратора щодо квартири, яка до звернення стягнення на предмет іпотеки, була предметом іпотеки, та вимога про визнання іпотеки квартири за іпотечним договором такою, що припинена.

При цьому, Іпотечний договір від 28.11.2008, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» та Відкритим акціонерним товариством «Автомобільна компанія «Укртранс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О. В., та зареєстровано в реєстрі за №3622, є чинним з моменту його укладення.

Як вбачається з Інформаційної довідки від 22.09.2020 №225037677, власником квартири №89 є ТОВ «РІО ФІН» на підставі Іпотечного договору від 28.11.2008 за реєстровим №3622 та договорів про внесення змін до нього; договорів факторингу та про відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Сторонами вказаних правочинів є юридичні особи: ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» (боржник); ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ»; ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк», ТОВ «Фінансова компанія «Реверс Інвест», ТОВ «РІО ФІН».

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у неї права власності на об`єкт нерухомого майна, порушенням процедури державної реєстрації.

В свою чергу, ТОВ «РІО ФІН» обґрунтовує свої заперечення та позицію дійсністю кредитного та іпотечного договорів, договорів факторингу та відступлення права вимоги за іпотечним договором, правомірністю звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім цього, оскільки відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» відбувся перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця - ПрАТ «АК «Укртранс», до позивача, тому для останньої іпотека є дійсною в силу Закону.

Так, що предметом іпотеки за Іпотечним договором є квартира №89 свідчить ухвала Господарського суду м. Києва від 18.11.2015 про забезпечення позову у справі №910/28036/15, якою серед іншого накладено арешт на майно, яке виступає предметом іпотеки за Договором іпотеки від 28.11.2008, зареєстрований в реєстрі за №3622, що був укладений в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором: квартира №89 .

За таких обставин, з огляду на суб`єктний склад цієї справи, а саме, що спірні правовідносини прямо пов`язані з виконанням Кредитного договору та Іпотечного договору, сторонами якого є юридичні особи. Оскільки підстави припинення іпотеки прямо пов`язані з умовами іпотечного договору; з майном, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, оскільки позивач просить визнати право власності на майно, вважає, що у іпотеку було передано майнові права на квартиру, а саме право зареєструвати право власності на квартиру, яка стане нерухомим майном після завершення будівництва та після державної реєстрації; з реєстрацією (обґрунтування правомірності державної реєстрації) стосовно нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором (сторонами договору є юридичні особи); заявлені у справі вимоги є пов`язаними з вирішенням судом питання щодо виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, правомірності набуття іншими особами прав іпотекодержателя, а також з правовою оцінкою предмета іпотеки (за підставами позову позивач вважає, що предметом іпотеки не можуть бути майнові права) та договору іпотеки, представник відповідача вважає, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Відтак, представник відповідача просив закрити провадження у цивільній справі, оскільки вона не підлягає в порядку цивільного судочинства.

Представником позивача були подані заперечення на клопотання про закриття провадження, оскільки, на його думку, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як на момент звернення до суду спір виник вже між фізичною та юридичною особою.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання.

Представник відповідача підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Проте, разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний критерій.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої, другої та третьої статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва-підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Так, відповідно до п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Отже, за загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

У постанові від 13.10.2020 у справі №640/22013/18 Велика Пала Верховного Суду дійшла висновку, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, для розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, а також щодо майна, яке є предметом такого забезпечення, якщо сторонами основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчовчого засіданння, суд постановляє ухвалу закриття провадження у справі.

Таким чином, суд дослідивши клопотання представника відповідача прийшов до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стосуються правочинів, вчинених між юридичними особами, а тому підлягає закриттю провадження у даній цивільній справі.

Відтак, клопотання представника відповідача є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-19, 200, 255, 256, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі №757/67719/21-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про визнання права власності, скасування державної реєстрації та визнання іпотеки припиненою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 01.12.2023.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА