Справа № 737/677/23
Проваждення № 2/737/208/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2023 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого суддіКоренькова А.А.
секретаря судового засіданняЧередниченка С.О.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за загальними правилами позовного провадження справу № 737/677/23
за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2 Куликівської селищної ради
третя особа державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В.В.
провизнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами
учасники справи та представники:не з`явилися

в с т а н о в и в :

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 заповіту не залишив. До складу спадщини після померлого чоловіка входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_1 побудували під час перебування в зареєстрованому шлюбі, проте не ввели в експлуатацію та не отримали правовстановлюючі документи на нього. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла позивач. Інші спадкоємці, окрім позивача, спадщину після померлого ОСОБА_3 не прийняли. З питання оформлення права власності на вказаний житловий будинок позивач звернулась до державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В.В., однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння.

Посилаючись на положення ст. 60 СК України та ст.ст. 1216, 1258 та 1261 ЦК України, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 .

Позовна заява надійшла до суду 06.09.2023.

Ухвалою суду від 07.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 04.10.2023.

В підготовчому судовому засіданні призначеному на 04.10.2023 та 26.10.2023 оголошувалась перерва у зв`язку з витребуванням доказів.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та Куликівська селищна рада надали заяви, в яких вказують про повне визнання позову, просять справу розглядати без участі відповідачів.

Третя особа, держаний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В.В. подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази надані сторонами та матеріали спадкової справи № 54/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , судом встановлені наступні фактичні обставини та правовідносини, які між сторонами.

ОСОБА_3 з позивачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 6).

Згідно довідки Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 164 від 29 серпня 2023 року, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований по АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 та синами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.10).

За життя ОСОБА_3 заповіту не склав (а.с.47).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить частина домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з погосподарської книги №6 за 1991 1995 роки Грабівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_2 , витягу з погосподарської книги №6 за 1996 2000 роки Грабівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_3 , витягу з погосподарської книги №3 за 2001-2005 роки Грабівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_4 , витягу з погосподарської книги за 2006-2010 роки Грабівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_5 , витягу з погосподарської книги №6 за 2011-2015 роки Грабівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_6 , витягу з погосподарської книги №3 за 2016-2020 роки Грабівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_7 , витягу з погосподарської книги №3 за 2021-2025 роки Грабівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_7 головою домогосподарства по АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , а після його смерті ОСОБА_1 (а.с. 11-17).

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 входять житловий будинок (А-1,а-1,а1), сарай ( Б-1), гараж (Г-1), погріб (В-1,в-1), які були побудовані в 1985 році (а.с. 18-20).

Отже, судом встановлено, що спірне нерухоме майно, було побудовано позивачем та померлим ОСОБА_3 під час шлюбу.

За життя позивач та ОСОБА_3 не ввели вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформили правовстановлюючі документи на нього. Згідно довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.11.2021 станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 27).

Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано.

Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_3 є дружина спадкодавця позивач ОСОБА_1 та діти відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого чоловіка, подавши відповідну заяву до Куликівської районної державної нотаріальної контори, на підставі якої було заведено спадкову справу (а.с. 64). Відомості про інших осіб, які прийняли спадщину після померлого ОСОБА_3 , або які мають право на обов`язкову частку в спадщині, в матеріалах справи відсутня.

01.07.2022 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с.29).

Досліджені докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.

Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За загальним правилом, дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна.

Майнові відносини, які виникли між померлим та позивачкою після реєстрації шлюбу на момент побудови житлового будинку з надвірними спорудами, регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю.

Як встановлено судом з досліджених доказів, будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 було побудовано під час перебування спадкодавця ОСОБА_3 та позивачки у зареєстрованому шлюбі. Отже, вищевказане домоволодіння, яке входить до складу спадщини, належало спадкодавцю та позивачці на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Докази наявності рішення суду або домовленості між позивачем та померлим ОСОБА_3 які б по іншому визначали їх частки у праві спільної сумісної власності, суду не надано.

Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачці на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги позивачки про визнання за нею частки у спільному майні подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 суд зауважує наступне.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України, у разі відсутності у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України)

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Позивач спадщину прийняла відповідно до ст. 1270 ЦК України.

Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом (ч. 1 ст. 1274 ЦК України)

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом № 1952-IV.

Згідно п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.

Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом № 1952-IV України, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону № 1952-IV). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону № 1952-IV).

Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Як встановлено судом, позивачу та померлому ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом першої черги до майна ОСОБА_3 є позивачка, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 ..

Разом з тим, позивачка позбавлена можливості оформити своє право на нерухоме майно у нотаріуса у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно та через відсутність державної реєстрації цього нерухомого майна, що і стало підставою для звернення її до суду.

Визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких умов, враховуючи, що домоволодіння за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, було побудоване в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , але за життя не ввели його в експлуатацію та не отримали правовстановлюючі документи на нього, позивачу належить право власності на 1/2 частину цього домоволодіння кожному, позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 , до складу якої входить інша 1/2 частина цього домоволодіння, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 в цілому.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 81, 141, 200, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

у х в а л и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Куликівської селищної ради, про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок загальною площею 102,1 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами садиби АДРЕСА_1 (означеними в плані технічного паспорту на будинок літерами: житловий будинок (А-1, а-1, а1) сарай (Б-1), гараж (Г-1), погріб (В-1, в-1).

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

5. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7. Повний текст рішення складений 05 грудня 2023 року.

Суддя А.А. Кореньков