Справа № 459/3989/23
Провадження № 2/459/754/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року суддя Червоноградського міського суду Львівської області Отчак Н.Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення платежів за угодою,-

ВСТАНОВИВ:

27.11.2023 позивач звернувся до суду в порядку захисту прав споживача із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення платежів за угодою.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з метою придбання автомобіля між сторонами укладена угода № 804283 від 21 листопада 2019 року з додатками № 1 та № 2, предметом якої надання відповідачем послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля «Kia Sportage» вартістю 582960,00 грн. На виконання угоди позивачем було сплачено авансовий внесок та 21 періодичних платежів в сумі в сумі 291307,24 грн. 31.10.2021 позивач направив відповідачу заяву з вимогою про розірвання договору та повернення сплачених авансових внесків. 07.12.2021 відповідач повідомив про розірвання договору № 804283 від 21 листопада 2019 року. Стосовно повернення коштів зазначив, що процедура повернення коштів відбуватиметься відповідно до положень ст. 12, п. 12.1.2 Розділу ІІ Договору. 27.09.2022 позивач направив претензійний лист відповідачу про розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів. Листом від 19.10.2022 відповідач ще раз повідомив позивача про розірвання договору № 804283 від 21 листопада 2019 року. Стосовно повернення коштів зазначив, що процедура повернення коштів відбуватиметься відповідно до положень ст. 12, п. 12.1.2 Розділу ІІ Договору. Термін перерахування коштів ще не настав. Оскільки відповідачем не повернуто внесені кошти позивачу, тому просить суд стягнути з відповідача сплачених періодичних платежів в сумі 261908,33 грн.; індекс інфляції в сумі 13862,61грн та 3 % річних в сумі 8460,00грн.

Разом з тим, позивач в позовній заяві посилається на порушення його прав як споживача, однак не вказаний конкретний спосіб захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

За загальним правилом, у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом із тим, положення ЦПК України встановлюють правила альтернативної підсудності, тобто підсудності справи за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб підсудність справи визначалась за ч. 5 ст. 28 ЦПК України недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

В статті 4 Закону визначено основні права громадян як споживачів, а саме це права споживачів на належну якість продукції та обслуговування; на безпеку продукції; на необхідну достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника; на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; на обмін товару неналежної якості.

Отже, позов є таким, що пов`язаний з порушенням права, коли право стягнення коштів передбачено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у позовній заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

Більш того, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з правовідносин з надання послуг лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві послуги. Зокрема, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання інформації про послугу, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись.

Позивач в позовній заяві посилається на порушення його прав як споживача, однак не вказаний конкретний спосіб захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», отже для визначення підсудності підлягає застосуванню ст. 27 ЦПК України.

При цьому суд враховує, що вибіркове надання судом при вирішенні питання щодо підсудності суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового призведе до порушення конституційного принципу рівності учасників, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідач у справі зареєстрований за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 90, що знаходиться на території Голосіївського району м. Києва.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що справа не підсудна Червоноградському міському суду Львівської області, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суддя передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для передачі вказаної справи за підсудністю до належного суду, яким є Голосіївський районний суд м. Києва.

Керуючись ст. 31, 187, 260, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення платежів за угодою, передати на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва (вулиця Полковника Потєхіна, 14А, Київ, 03127).

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01 грудня 2023 року.

Суддя: Н. Я. Отчак