Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/427/22

Провадження № 2/126/62/2023

"01" червня 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

за участі позивачки ОСОБА_1 та її представника, адвоката Дудіна Л.В.

відповідача ОСОБА_2 та його представника, адвоката Куцяк Ф.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду яким, визнати спільною сумісною власністю подружжя майно та здійснити його розподіл.

В обгрунтування поданого позову, ОСОБА_1 , зазначає, що 04.10.2003 року, вона уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували у Флоринській сільській раді Бершадського району Вінницької області.

Спільне життя у сторін не склалося, а тому рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 року у справі №126/1648/21 шлюб було розірвано.

За період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітнім та знаходиться на утриманні позивачки.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає ділити майно, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, так як відповідач утримує майно та не допускає її до нього.

За період шлюбу сторони придбали меблі для кухні вартістю 5000 грн., диван вартістю 3000 грн., пральну машину вартістю 9000 грн., комп`ютерний стіл вартістю 3000 грн. та золоті прикраси: каблучку вартістю 4000 грн., сережки жіночі вартістю 2000 грн., ланцюжок вартістю 5000 грн. та ланцюжок з хрестиком вартістю 8000 грн., газову плиту вартістю 3000 грн., електроконвектор вартістю 1000 грн., бетономішалку вартістю 4000 грн., які позивач бажає отримати у свою власність та залишити у власності відповідача телевізор вартістю 5000 грн., тумбочку під телевізор вартістю 2000 грн., шкаф вартістю 3000 грн, DVD центр вартістю 5000 грн.. двоспальне ліжко вартістю 3000 грн.. стіл з пуфами вартістю 2000 рн., бензопилу вартістю 3000 грн., шліфувальну машину вартістю 2000 грн., мопед вартістю 22000 грн.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

12.04.2022 на адресу Бершадського районного суду Вінницької області від відповідача, ОСОБА_2 , надійшов відзив, в якому останній просить в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи це наступним.

Так, в позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, перелік та вартість якого визначено позивачкою загальною вартістю 94000 грн. , а також частину майна виділити їй у власність, іншу частину виділити у власність відповідачу.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що майно, яке підлягає розподілу є спільним майном подружжя.

Проте, як вказує відповідач у своєму відзиві, спірне майно, яке підлягає розподілу згідно позовної заяви взагалі не існує у такому вигляді і в такому найменуванні, як про це вказує позивачка. Частина спірного майна, не відноситься до спільного майна подружжя. Вартість спірного майна явно завищена і не відповідає його дійсній вартості. При розподілі майна, яке відноситься до спільно майна подружжя позивачка просить виділити ій у власність майно, яке на даний час має відповідну цінність і може використовуватися за призначенням, в той час коли за відповідачем просить залишити майно, яке втратило цінність і в подальшому не може використовуватися. Частину майна, яке є спільним майном подружжя позивачка вивезла із житлового будинку, де вони проживали до розірвання шлюбу і на даний час це майно перебуває в її користуванні.

13.06.2022 на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача, адвокат Дудін Л.В. просить позов задовольнити та заперечує проти доводів відповідача викладених у його відзиві, вказує, що спірне майно фактично знаходиться у володінні відповідача, позивач немає можливості доступу до майна і його реального поділу чи використання, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 та її представник, адвокат Дудін Л.В. поданий позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , та його представник, адвокат Куцяк Ф.Г., просили в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , сторони уклали шлюб, який 04.10.2003 року зареєстрували у виконкомі Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Флоринської сільської ради сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 05.03.2021 року, ОСОБА_2 було звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 ч.1 КУпАП, провадження у справі закрито.

Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 року шлюб між сторонами було розірвано.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що за період шлюбу вони з відповідачем придбали меблі для кухні вартістю 5000 грн., диван вартістю 3000 грн., пральну машину вартістю 9000 грн., комп`ютерний стіл вартістю 3000 грн. та золоті прикраси: каблучку вартістю 4000 грн., сережки жіночі вартістю 2000 грн., ланцюжок вартістю 5000 грн. та ланцюжок з хрестиком вартістю 8000 грн., газову плиту вартістю 3000 грн., електроконвектор вартістю 1000 грн., бетономішалку вартістю 4000 грн., які вона бажає отримати у свою власність та залишити у власності відповідача телевізор вартістю 5000 грн., тумбочку під телевізор вартістю 2000 грн., шкаф вартістю 3000 грн, DVD центр вартістю 5000 грн.. двоспальне ліжко вартістю 3000 грн.. стіл з пуфами вартістю 2000 грн., бензопилу вартістю 3000 грн., шліфувальну машину вартістю 2000 грн., мопед вартістю 22000 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд оцінивши докази як кожний окремо так і в їх сукупності прийшов до наступних висновків.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно доЦивільного кодексу України. (ст. 68 СК України).

На підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц).

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно роз`яснень даних в п. 23 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в постанові від 22 січня 2020 року в справі №711/2302/18.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які документи про спосіб у який за час шлюбу придбано спірне майно, на підставі яких правочинів та за яку суму коштів. Крім того, не надано суду й жодних належних, допустимих і достатніх доказів щодо наявності дійсного обсягу спірного майна, а також, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та знаходяться в їх спільній сумісній власності.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Питання судових витрат, що складаються зі сплати судового збору, суд вирішує у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України та покладає їх на позивача.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову, представником відповідача подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано договір про надання правової допомоги, ордер, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, акт прийому - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги,

На думку суду, витрати відповідача на професійну допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами, а розмір вказаних витрат відповідає характеру та обсягу дій, вчинених представником відповідача у справі, не є завищеними чи необґрунтованими та є цілком пропорційними предмету спору, а тому вони на підставі ст. 133, ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача в повному обсязі

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 4, 5, 81, 141, 158, 200, 206, 265, 268, 273 ЦПК України ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто грн.)

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 05.06.2023.

Суддя Р. В. Хмель