Справа № 473/5518/23
"06" грудня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У жовтні 2023 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 21 листопада 2020 року банк уклав з відповідачем кредитний договір б/н, відповідно до якого банк зобов`язався надати останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 5 000 грн та в подальшому збільшив до 7 100 грн, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 44,4 % річних.
Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати проценти на прострочену заборгованість у розмірі 88,8 % річних.
Проте позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 серпня 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 11 698,76 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом 7 010,51 грн;
- заборгованість за процентами 4 688,25 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 у повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення повідомлення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві проти цього не заперечував.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що 21 листопада 2020 року АТ «Акцент-Банк» уклав у письмовій формі з ОСОБА_1 кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили його умови.
Договір складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» (що містить особистий підпис позичальника).
Відповідно до договору банк зобов`язався надати останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 5 000 грн та в подальшому збільшив до 7 100 грн.
Що стосується тверджень позову про те, що крім анкети-заяви, Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, паспорт споживчого кредиту, рекламний буклет із умовами кредитування також є частиною кредитного договору, при цьому, відповідно до них, сторони узгодили порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом, то в цій частині суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, паспорт споживчого кредиту не містять особистого підпису позичальника про ознайомлення з ними. Також позивач не надав жодних доказів накладення відповідачем електронного цифрового підпису (підпису одноразовим ідентифікатором) на вказаних документах.
Таким чином, обґрунтування позову про те, що сторони відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі та відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» підписали його за допомогою електронного цифрового підпису (або електронного підпису одноразовим ідентифікатором) є недоведеними, в той час як підписана ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» не містить умов щодо внесення позичальником будь-яких процентів.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів» (кінець цитати).
Водночас у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2023 року у справі № 393/126/20 висловлено правовий висновок про те, що паспорт споживчого кредиту не може вважатися частиною кредитного договору, а є лише інформацією, необхідною позичальнику для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
З урахуванням вказаних правових висновків, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, паспорт споживчого кредиту не містять підпису ОСОБА_1 , крім цього паспорт споживчого кредиту та рекламний буклет з тарифами є лише інформаційними документами, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 21 листопада 2020 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). При цьому сама анкета-заява не містить умов щодо узгодження сторонами внесення позичальником будь-яких процентів, а тому у позичальника виник обов`язок лише щодо повернення отриманого кредиту.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
З матеріалів справи вбачається те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання, в той час як позичальник порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту.
Згідно розрахунку заборгованості, станом на 26 серпня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 11 698,76 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом 7 010,51 грн;
- заборгованість за процентами 4 688,25 грн.
Проте суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком у зв`язку наступним.
Як раніше встановив суд, кредитний договір не містить умов щодо внесення позичальником плати за користування кредитними коштами (процентів), а тому вимога банку щодо стягнення заборгованості за процентами у розмірі 4 688,25 грн є безпідставною.
Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості, а також виписки з рахунку позичальника, протягом періоду кредитування ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Проте банк за рахунок частини внесених позичальником коштів здійснював погашення нарахованих йому процентів. Хоча, як раніше встановлено судом, такі дії банку суперечать умовам кредитного договору, який не передбачає умови щодо нарахування процентів.
Зокрема, згідно розрахунку заборгованості за період з 31 грудня 2020 року по 21 квітня 2021 року 550,39 грн з внесених позичальником коштів на погашення тіла кредиту було зараховано банком на погашення заборгованості за процентами (колонки 8-10, 12 розрахунку заборгованості).
Враховуючи те, що такі дії банку та нарахування не узгоджувалися з умовами кредитного договору, а тому кошти, розподілені банком на сплату процентів за кредитом також підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за тілом кредиту.
Враховуючи встановлені обставини, з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню лише заборгованість за кредитом у розмірі 6 460,12 грн (7 010,51 грн (нарахована банком заборгованість за кредитом, що не враховує частину здійснених позичальником проплат, направлених кредитодавцем на погашення процентів) 550,39 грн (частина здійснених позичальником проплат, безпідставно зарахована кредитодавцем на погашення процентів)).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 1 482,10 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (останнє відоме місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (м. Дніпро, вул. Батумська, 11, р/р № НОМЕР_2 , МФО 307770, код ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за кредитним договором б/н від 21 листопада 2020 року, що утворилася станом на 26 серпня 2023 року, а саме заборгованість за кредитом 6 460 (шість тисяч чотириста шістдесят) гривень 12 копійок, а також в повернення 1 482 (одну тисячу чотириста вісімдесят дві) гривні 10 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв