Справа № 489/7810/23
Провадження №2-з/489/71/23
УХВАЛА

27 листопада 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення

встановив.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму матеріального збитку, завданого внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 134909,80 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 89080,96 грн., трьох процентів річних у сумі 21034,84 грн. та суми морального збитку у розмірі 100000,00 грн., що разом 345025,60 грн.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь які дії щодо відчуження нерухомого майна та накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 . Посилаючись на те, що ОСОБА_2 тривалий час приносить їй неабиякі збитки, а саме: матеріальні у розмірі 245025,60 грн. та моральні у розмірі 100000,00 грн. З моменту скоєння злочину, відповідачем не відшкодовано їй ніякої матеріальної чи моральної шкоди. У випадку не застосування заходів забезпечення позову існує вірогідність відчуження спірного майна та може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, дійшов до наступного.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, тощо.

Частина 8 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Слід також зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму матеріального збитку, завданого внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 134909,80 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 89080,96 грн., трьох процентів річних у сумі 21034,84 грн. та суми морального збитку у розмірі 100000,00 грн., що разом 345025,60 грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 22.07.2020, квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 1/6 частка; ОСОБА_2 1/6 частка та ОСОБА_1 1/3 частка.

При цьому позивачка просить накласти арешт, зокрема на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 та зазначає, що воно належить на праві власності ОСОБА_2 .

Однак з поданої позивачем заяви про забезпечення позову не вбачається та не підтверджується будь якими доказами, чи дійсно нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 . Станом на час розгляду даної заяви про забезпечення позову в матеріалах справи відсутні відомості про те, за ким зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно, відсутні відомості щодо вартості зазначеного майна, що фактично унеможливлює визначення співмірності заявлених позовних вимог та застосування заходів забезпечення позову.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а також приймаючи до уваги відсутність відомостей про належність права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 відповідачу по справі, його вартість, суд вважає, що заява про забезпечення позову щодо арешту нерухомого майна не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам у справі для відома.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «27» листопада 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева