Справа № 372/3733/22
Провадження № 2-341/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Куник О. В., за участю позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представниці ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивачка звернулась до суду суд із позовом до відповідачів про визнання договору недійсним, в якому просила визнати недійсним договір дарування будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 , кладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , повернути у власність ОСОБА_2 вказане нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 26.10.2016 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, за яким останній отримав від позивачки 2320000,00 гр., які на той період часу складали 80000,00 Євро, та зобов`язався повернути до 24.10.2020 року. ОСОБА_2 борг не повернув. Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. У процесі розгляду даного спору, стало відомо, що ОСОБА_2 уклав спірний договір дарування із ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності, та не повернення позики. Інше майно у ОСОБА_5 відсутнє, за таких умов неможливо виконати постанову Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року справі № 619/1572/21.

Ухвалою судді від 07.12.2022 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборонено ОСОБА_4 , як власниці майна, самостійно або через уповноважених осіб будь-які дії із нерухомим майном.

09.02.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

06.03.2023 року представницею відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому зазначено наступне. Позивачка та відповідач у період з 2002 по червень 2018 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Між позивачкою та відповідачем дійсно у 2016 році було укладено договір позики. Після припинення шлюбних відносин, між сторонами було вирішено всі майно питання. Також твердження позивачки щодо відсутності у ОСОБА_2 майна не відповідає дійсності. Так у його власності перебуває садовий будинок, який розташований у Харківській області, та його оціночна вартість складає 6944358 грн. Тобто, вартість даного майна набагато вища за суму заборгованості та є достатньою для задоволення вимог позивачки. Договір дарування, який позивачка намагається визнати недійсним, насправді було укладено в якості подарунка ОСОБА_5 . ОСОБА_4 до першого дня народження спільної дочки. При укладені даного договору нотаріусом було роз`яснено відсутність будь-яких обтяжень щодо укладення будь-яких договорів. З урахуванням викладеного просила в позові відмовити, у зв`язку із його недоведеністю та необґрунтованістю.

14.03.2023 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_4 надійшов до суду відзив, в якому остання зазначила аналогічну позицію щодо мети укладеного договору.

17.03.2023 року на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив.

03.04.2023 року представницею відповідача ОСОБА_2 подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

03.04.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні сторона позивачки просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та його представниця просили позовні вимоги залишити без задоволення.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.10.2016 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, за яким останній отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 2320000,00 грн., що на той період часу складали 80000,00 Євро, із зобов`язанням їх повернення до 24.10.2020 року.

ОСОБА_2 борг не повернув.

У зв`язку із чим, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, яке залишене в силі Постановою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн., що складається з основного боргу - 2 533 160,00 грн, пені - 107 355,62 грн., 3% річних - 26 696,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Як стало відомо позивачці, 11.08.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договори дарування земельної ділянки, кадастровий номер :05:033:0080, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та житлового будинку з дворовими побудовами АДРЕСА_1 .

Вказані договори дарування позивачка вважає незаконними, такими, що порушують її права, та вчинені з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору позики.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства . При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі №317/3272/16-ц зроблено висновок, що згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризуються чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Суд не погоджується із позицією позивачки з огляду на наступне.

Як зазначає сама позивачка та встановлено у судовому засіданні, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, яке залишене в силі Постановою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн., що складається з основного боргу - 2 533 160,00 грн., пені - 107 355,62 грн., 3% річних - 26 696,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В рамках розгляду Дергачівським районним судом Харківської області справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ухвалою від 08.04.2021 року забезпечено позов шляхом заборони відчуження садового будинку загальною площею 239,6 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У рамках цієї ж справи, ОСОБА_1 також просила накласти арешт на житловий будинок з дворовими побудовами, загальною площею 418,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, в цій частині накладення арешту позивачці було відмовлено з підстав не співмірності заявленими позовним вимогам. Це судове рішення про часткове забезпечення позову залишено без змін Харківським апеляційним судом.

Отже, Дергачівським районним судом Харківської області встановлено, що майна у вигляді садового будинку загальною площею 239,6 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було цілком достатньо для задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Під час укладання спірного договору дарування нотаріусом було роз`яснено, що на майно відсутнє будь-яке обтяження.

У зв`язку із вищевикладеним, у ОСОБА_2 були всі законні підстави розпорядитись своїм майном на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 7 статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним. В інакшому випадку відповідач був би позбавлений права розпоряджатися власним майном, яке не охоплювалося арештом, накладеним судовим рішенням про забезпечення позову, без будь-яких на те законних підстав.

Суд не встановив в діях відповідача недобросовісності, яка б могла стати підставою для визнання оскаржуваного договору дарування недійним.

На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року у справі №372/3733/22 (провадження 2-з-70/22) після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька