Провадження № 2/752/116/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Сітайла В.М.,

за участі представника позивачки ОСОБА_1 - директора Стеблівського психоневрологічного інтернату Пустільніка П.Т.

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Нагайцевої Т.С.

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шепілова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня Олександр Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожний Олександр Сергійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в:

28.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

03.10.2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

03.10.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про забезпечення позову.

12.12.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття до провадження позовної заяви в редакції від 30.10.2018 року.

18.11.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвали про витребування доказів.

22.12.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

23.02.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучення до участі у справі для представництва інтересів позивачки ОСОБА_1 . Стеблівський психоневрологічний інтернат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачкою, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, зазначено, що її рідному брату ОСОБА_6 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Сектором приватизації Московської держадміністрації 03.06.1993 року, зареєстрованим в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 09.06.1993 року за № 4695.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 25.09.2017 року.

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_6

22.08.2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу за № 9/2017.

В процесі оформлення документів, їй стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. за № 479. Продавцем за зазначеним вище договором купівлі-продажу є ОСОБА_3 , право власності у якої на квартиру, що є об`єктом спадкування, виникло на підставі договору дарування, посвідченого 25.06.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнком В.В. за № 1417.

За даними довідки по формі № 3 виданої 18.08.2017 року комунальним концерном «Центр комунального сервісу» № 1907, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та є власником особового рахунку за зазначеною адресою.

ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця після смерті ОСОБА_6 у встановленому законом порядку прийняла його спадщину, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що відповідачі не є родичами чи знайомими її брата, останній ніколи не мав наміру дарувати чи продавати свою квартиру.

Факт незаконного вибуття з права власності спірної квартири підтверджується наступними доказами:

-інформаційною довідкою виданою 28.08.2017 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2017 за № 32963, відповідно до змісту якої, за даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_6 ;

-довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих по формі № 3, виданою 18.08.2017 року комунальним концерном «Центр комунального сервісу» за № 1907 про те, що ОСОБА_6 зареєстрований та займає 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 та є власником особового рахунку цієї житлової площі;

-архівною довідкою виданою 13.10.2017 року Київським державним нотаріальним архівом за № 1996 про те, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат», запис в реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. У приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В. 25.06.2009 року за реєстровим № 1417, запис про посвідчення договору дарування квартири відсутній в реєстрі нотаріальних дій. Тобто, такий договір дарування квартири не посвідчувався.

Відтак, договір дарування квартири АДРЕСА_3 , що ніби то укладався 25.06.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є нікчемним відповідно до положень ст. 220 ЦК України.

Відповідно, укладений 29.08.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , що посвідченого 29.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. за № 479 є недійсним.

В процесі розгляду справи, їй стало відомо, що незважаючи на ухвалу суду про накладення арешту на спірну квартиру, 24.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від імені якої діяла ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задорожним О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1739.

За правилами ст. 388 ЦК України, спірна квартира має бути витребувана з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 зі скасуванням номер запису про право власності: у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на спірну квартиру.

Просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що був укладений 29 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. за номером 479 недійсним; витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 ; скасувати номер запису про право власності: 22985009 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17, 8 кв.м., загальною площею 32, 77 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2017 року зареєстрованого за №1739, індексний номер 37736583 від 24.10.2017 року - власник ОСОБА_4 ; стягнути зі ОСОБА_2 на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 008, 80 грн.

18.12.2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач заперечував проти заявлених вимог, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Будучи присутнім у судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - директор Стеблівського психоневрологічного інтернату Пустільнік П.Т. та її адвокат Нагайцева Т.С. підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити повністю.

Директор Стеблівського психоневрологічного інтернату Пустільнік П.Т. пояснив, що ОСОБА_1 перебуває в інтернаті по путівці, вона не визнана недієздатною.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шепілова О.В. заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзвивів на позов не подали, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожний О.С. у судовому засіданні відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмових пояснень щодо позову або відзиву на адресу суду не направляли.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожний О.С. надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши думку присутніх представників учасників судового розгляду справи, дослідивши подані сторонами заяви по суті справи та докази на їх підтвердження, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Сектором приватизації Московської держадміністрації 03.06.1993 року, зареєстрованим в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 09.06.1993 року за № 4695 (т. 1, а.с. 86).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 25.09.2017 року (т. 1, а.с. 7).

ОСОБА_1 є рідною сестрою та спадкоємицею померлого ОСОБА_6 , оскільки звернулася у встановленому законом порядку та у визначений законом строк до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. із заявою про прийняття спадщини. Зазначену заяву прийнято приватним нотаріусом та 22.08.2017 року заведено спадкову справу за № 9/2017, засвідчену належним чином копію якої направлено на адресу суду (т. 2, а.с. 16-52).

В процесі оформлення спадщини, ОСОБА_1 дізналася, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. за № 479.

Продавцем за зазначеним вище договором купівлі-продажу є ОСОБА_3 , право власності у якої на квартиру, що є об`єктом спадкування, виникло на підставі договору дарування, посвідченого 25.06.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнком В.В. за № 1417.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що відповідачі не є родичами чи знайомими її брата, останній ніколи не мав наміру дарувати чи продавати свою квартиру, а тому відчуження квартири є незаконним.

Факт незаконного вибуття з права власності спірної квартири підтверджується наступними доказами:

-інформаційною довідкою виданою 28.08.2017 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2017 за № 32963, відповідно до змісту якої, за даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 86);

-довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих по формі № 3, виданою 18.08.2017 року комунальним концерном «Центр комунального сервісу» за № 1907 про те, що ОСОБА_6 зареєстрований та займає 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 та є власником особового рахунку цієї житлової площі (т. 1, а.с. 92);

-архівною довідкою виданою 13.10.2017 року Київським державним нотаріальним архівом за № 1996 про те, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат», запис в реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. У приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В. 25.06.2009 року за реєстровим № 1417, запис про посвідчення договору дарування квартири відсутній в реєстрі нотаріальних дій. Тобто, такий договір дарування квартири не посвідчувався (т. 1, а.с 87).

За правилами ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, ч. 1 ст. 220 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність; договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню; у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Верховний Суд у постанові ВП ВС від 04.06.2019 року, справа № 916/3156/17 зазначає, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 69). Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 70).

Відтак, договір дарування квартири АДРЕСА_3 , що ніби то укладався 25.06.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є нікчемним відповідно до положень ст. 220 ЦК України, оскільки нотаріально не посвідчувався, що підтверджується архівною довідкою виданою 13.10.2017 року Київським державним нотаріальним архівом за № 1996.

Відповідно, укладений 29.08.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , що посвідченого 29.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. за № 479 є недійсним, оскільки ОСОБА_3 не могла бути стороною такого правочину, так як не була власницею предмету договору купівлі-продажу квартири ні в момент його укладення, ні раніше, ні після його укладення.

Щодо договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , який було укладено 24.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від імені якої діяла ОСОБА_5 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задорожним О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1739, позивачка просила захистити її право у спосіб витребування майна з чужого незаконного володіння.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог ст. ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах (постанова Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року в справі № 752/11904/17 (провадження № 61-14959св19).

Відтак, вимога позивачки про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та скасування номеру запису про право власності: 22985009 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17, 8 кв.м., загальною площею 32, 77 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2017 року зареєстрованого за №1739, індексний номер 37736583 від 24.10.2017 року - власник ОСОБА_4 , підлягає задоволенню судом також.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, позовні вимоги, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожний О.С. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня Олександр Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожний Олександр Сергійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що був укладений 29 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею Олександром Миколайовичем за номером 479 недійсним.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 ).

Скасувати номер запису про право власності: 22985009 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17, 8 кв.м., загальною площею 32, 77 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2017 року зареєстрованого за №1739, індексний номер 37736583 від 24.10.2017 року - власник ОСОБА_4 .

Стягнути зі ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 008 (три тисячі вісім) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 травня 2023 року.

Суддя Плахотнюк К.Г.