Справа № 303/7600/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2023 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2023 року, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 15.08.2023, до досягнення дитиною повноліття, в якій зазначив, що судовий наказ підлягає скасуванню у зв`язку нововиявленими обставинами, а саме обставинами, які заявник - ОСОБА_2 приховала від суду. По-перше, якби він дійсно був біологічним батьком дитини, то не подав би заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а забезпечував би дитину всі необхідним, але він не є батьком дитини. По-друге, він не визнає себе біологічним батьком дитини, яку народила ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як з початку 2019 року спільно з ОСОБА_2 не проживав і не мав з ОСОБА_2 жодних відносин, зокрема статевих відносин, від яких вона могла народити дитину. Про факт народження дитини він дізнався влітку 2022 року, коли вона і її родичі запросили від нього (в момент коли він знаходився за кордоном) документи, що він не є біологічним батьком дитини, посвідчений нотаріусом для подачі документів у відділ реєстрації актів цивільного стану, щоб дитина була записана не на нього, як на особу з якою мати перебуває в зареєстрованому шлюбі на момент народження дитини, а на іншу особу, яка вважає себе батьком дитини. 28 липня 2022 року він звернувся до магістра права нотаріуса з громадянського права у місті Хємстеде Нідерланди Р.Ейнарсона, яким було оформлено «Декларацію Достовірності», яким було посвідчено наступний текст від його імені «Я, ОСОБА_1 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , заявляю, що я не є біологічним батьком дитини, ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_4 , моєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », дана декларація була перекладена з англійської і нідерландської мови на українську присяжним перекладачем української мови ОСОБА_5 . Даний документ було передано ОСОБА_2 в серпні 2022 року, але у свідоцтві про народження від 18.04.2023 року було зроблено актовий запис про народження за №14 від 18 квітня 2023 року, де в графі «Батько» вказано « ОСОБА_1 », тобто дані документи взято до уваги не було. По-третє, він не міг фізично проживати з ОСОБА_2 у м Мукачево з початку 2019 року, так як в цей час перебував уже у незареєстрованих відносинах з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в АДРЕСА_1 . Дані обставини чітко впливають на висновки суду, так як відсутність кровної спорідненості між батьком і дитиною є підставою для відмови в стягненні з нього аліментів. Просив задовольнити заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, скасувати за нововиявленими обставинами судовий наказ Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.08.2023 року у справі №303/7600/23 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки, відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки.

У судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результати розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Частина 8 статті 170 ЦПК України передбачає, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою3 розділу V цього Кодексу.

При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

17.08.2023 суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області за заявою ОСОБА_2 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 15.08.2023, до досягнення дитиною повноліття.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

При цьому, нормами ЦПК України не передбачено можливість оскарження такого судового наказу в апеляційному порядку.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Тому обставини, які підлягали встановленню судом при видачі судового наказу в справі, яка переглядається, є походження дитини від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також спільне проживання дитини, на утримання якої пропонується стягнути аліменти, разом із матір`ю.

Частина 1 та п.1 частини 2 ст.423 ЦПК України передбачають, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилався на те, що він не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому у нього відсутній обов`язок по утриманню дитини і сплаті аліментів. Матері дитини були відомі ці обставини на момент звернення із заявою до суду, проте вона їх приховала, щоб ввести суд в оману. На підтвердження вказаних обставин надав суду декларацію достовірності посвідчену нотаріусом з громадянського права у місті Хємстеде Нідерланди Р. Ейнарсоном.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, N 69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18листопада 2004 року).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

З урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб боржник при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами повинен надати переконливі докази на підтвердження обставин зазначених у своїй заяві.

Суд, ухвалюючи рішення (судовий наказ) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та розглядаючи дану заяву про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами насамперед керується інтересами дитини, яка має право на належне утримання та догляд зі сторони обох батьків.

З копії свідоцтва про народження, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що посилання заявника на те, що він не є біологічним батьком дитини, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано.

Так, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що заявник звертався до експертної установи з приводу проведення експертизи, відповідно відсутній і висновок такої експертизи.

Рішення суду про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини заявником також не надано.

Отже обставини, на які посилається заявник не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Надану заявником на підтвердження відсутності кровного споріднення із дитиною декларацію достовірності від 28.07.2022, яка посвідчена магістром права, нотаріусом з громадянського права ОСОБА_7 , нотаріальна практика розташована у місті Хємстеде (Нідерланди) суд не може взяти до уваги виходячи з наступного.

Так, документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть бути використані на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

На сьогоднішній день існують два способи такого посвідчення - це консульська легалізація офіційних документів, країн що не приєднались до Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, а також проставляння апостилю, запровадженого Гаазькою Конвенцією.

Зазначене знайшло своє відображення в діючому процесуальному законодавстві, так відповідно до ч.8 ст. 95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Міжнародного двостороннього договору між Україною та Королівством Нідерландів, яким було би урегульовано питання оформлення документів для їх можливого використання за кордоном не укладалось.

Слід зазначити, що консульська легалізація офіційних документів стосується тих країн, які не приєдналися до Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції. Заперечення проти приєднання України до зазначеної конвенції висловили Німеччина та Бельгія.

Королівство Нідерландів також є країною - учасницею Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 1961рік).

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставляння апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Таким чином, для учасників Конвенції способом оформлення документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостиля, тобто спеціального штампу, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено відповідний документ.

Виходячи з вимог ст.1 Конвенція, вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Стаття 1 Конвенції передбачає, що для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Таким чином, надана суду декларація достовірності є офіційним документом, оскільки видана нотаріусом і відноситься до нотаріальних актів, тому підлягає засвідченню апостилем, але в порушення вимог ч.8 ст. 95 ЦПК України, Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року ОСОБА_1 надано суду декларацію достовірності, яка не засвідчено апостилем.

Також слід зазначити, що ст. 79 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Але суду надано декларацію достовірності, яка перекладена з порушенням вимог ст.79 ЗУ «Про нотаріат».

Крім того, слід зазначити, що декларацією достовірності засвідчено нотаріусом складання 28 липня 2022 року ОСОБА_1 заяви про те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_4 , але сама по собі заява відображає думку ОСОБА_1 з приводу його батьківства, яка в свою чергу не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Посилання заявника на свідоцтво про вінчання від 02.08.2019 жодним чином не спростовує батьківство ОСОБА_1 щодо доньки ОСОБА_3 .

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки заявником не доведено, що при прийнятті судового наказу, судом не були враховані істотні обставини, які б могли вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 95, 160, 161, 170, 258-261, 353-355, 423-429 ЦПК України, Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2023 року за нововиявленими обставинами - відмовити.

Наказ Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2023 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя