ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3389/22 Головуючий суддя І інстанції Крівцов Д. А.
Провадження № 22-ц/818/840/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ " Українська пожежно-страхова компанія" про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія" на його користь страхове відшкодування у розмірі 335076,73 грн., пеню за затримку її виплати за період з 16.07.2022 по 22.12.2022 у розмірі 5327,72 грн., та інфляційні збитки за час прострочення сплати боргу у розмірі 37512,99 грн., три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 4378,95 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.12.2022 вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи було визначено судом за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2023 розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання у приміщенні суду на 23.02.2023.

На підставі клопотання позивача судове засідання, призначене на 23.02.2023, було відкладене судом на 23.03.2023.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду з підстав повторної поспіль неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, оскільки від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. При цьому суд послався на ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та вказав, що вказані вище норми є імперативними та за відсутності згаданої заяви позивача - не передбачають законної можливості для суду ухвалити інше рішення та навів з цього приводу відповідну практику касаційного суду.

Позивач ОСОБА_1 не погодився з таким судовим рішенням, в апеляційній скарзі просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. На обґрунтування скарги вказав, що суд з надмірним юридичним формализмом, всупереч принципу верховенства права та відповідних висновків Європейського суду з прав людини, застосував вищевказані норми цивільного процесуального права, внаслідок чого позбавив позивача права на ефективний судовий захист у розумні строки.

Вказав, що він завчасно повідомляв суд про поважні причини неявки у судові засідання та добросовісно користувався своїм правами і обов`язками під час перебування справи у провадженні суду першої інстанції.

Так, у судове засідання 23.02.2023 позивач був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні у іншій справі № 713/1116/22, яке відбувалось у Чернивецькому апеляційному суді, про що він завчасно повідомив Московський районний суд м. Харкова у клопотанні про відкладення розгляду справи і надав відповідні документи на його підтвердження.

Неможливість позивача прибути у судове засідання 23.03.2023 була зумовлена раптовим виникненням значного погіршення стану його здоров`я, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до закладу охорони здоров`я, де йому було видано медичний висновок № НЕАМ-7СРВ-К868-МТ82 від 20.03.2023 про тимчасову непрацездатність. Інформаційну довідку від 20.03.2023 про зазначений медичний висновок, сформований засобами електронної системи здоров`я, було ним завчано надано до суду. Того ж дня його було направлено на проходження тестування на захворювання COVID-19, результати якого виявилися позитивними, що у свою чергу підтверджується висновком ТОВ «Медичний центр «МТМ» RT-PCR SARS Cov-2 Result (дата результату 21.02.2023). Вважає, що неможливість для позивача з`явитися у судове засідання 23.03.2023 була безпосередньо зумовлена захворюванням на коронавірус і пов`язаними з ним тимчасовою непрацездатністю та встановленими законодавством карантинними обмеженнями для запобігання поширенню на території України цієї гострої респіраторної хвороби, які зобов`язували позивача до самоізоляції, а тому вони не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Також вказав, що позивач жодного разу не вчиняв дії щодо безпідставного затягуванням судового розгляду, або які могли свідчити про недобросовісність позивача щодо невиконання своїх прав та обов`язків

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та апелянта ОСОБА_1 розглянула скаргу за відсутності представника відповідача, який належним чином був повідомлений про судове засідання, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, та відповідно до ст.ст.367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду в разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Судом встановлено, що у судові засідання, призначені на 23.02.2023, 23.03.2023 позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Як вбачається з довідок про доставку електронного документу, позивач є користувачем системи Електронного суду, у зв`язку з чим судові повістки про виклик до суду були завчасно доставлені до його електронного кабінету.

21.02.2023 судом отримано заяву позивача (вх. № 4052/вх від 21.02.2023), в якій він просив відкласти судове засідання, призначене на 23.02.2023 на 11:30 год., у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Ураховуючи наявність вказаного клопотання позивача, розгляд справи відкладено на 23.03.2023.

В наступне судове засідання, призначене на 23.03.2023, позивач повторно не з`явився, засобами електронного зв`язку надав клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 23.03.2023 на 10:00 год, на іншу дату у зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю (вх. № 6604/вх від 20.03.2023). До вказаної заяви надана Інформаційна довідка з електронної системи охорони здоров`я, в якій відсутні відомості, які ідентифікують пацієнта (відсутні дані щодо прізвища, ім`я та по батькові пацієнта, його дати народження, місця проживання тощо).

Заяву про розгляд справи за його відсутності, позивач не надав.

Відповідач у судові засідання також не з`явився.

Таким чином, має місце повторна (друга поспіль) неявка в судові засідання позивача, повідомленого належним чином.

Вказані обставини апелянт у доводах скарги не оспорює.

Виходячи з наведених обставин залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції врахував, що позивач вдруге поспіль не з`явився в судові засідання, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, наявні передбачені ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України підстави для залишення позову без розгляду.

При цьому суд вказав, що згадані вище норми є імперативними та не передбачають право суду продовжити розгляд справи або вдруге відкласти судове засідання навіть в разі визнання поважними причин неявки позивача в судове засідання.

Суд також покликався на аналогічного змісту висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 12.08.2022, ухваленій у справі № 686/32906/19. Зокрема, Верховним судом зазначено, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Отже, правове значення у цьому випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 10 лютого2022 року у справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20), від 20 червня 2022 року у справі № 607/2015/17 (провадження № 61-19391св21).

Повертаючись до обставин даної справи та керуючись вказаними вище висновками щодо застосування норм права, суд першої інстанції остаточно виснував, що посилання позивача на його тимчасову непрацездатність як на поважну причину неявки у судове засідання не має правового значення для вирішення питання про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на помилковому розумінні законних підстав залишення позову без розгляду, із помилковим застосуванням ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 чинного на день розгляду справи ЦПК України, якими врегульовані інші цивільні процесуальні відносини: зміст копії (тексту) судового наказу та порядок укладення мирової угоди сторін.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, яке передбачає право на доступ до суду, ст. 4 ЦПК.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ст. 209 ЦПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Суд у даній справі спочатку призначив розгляд справи у письмовому провадженні, який не передбачає проведення судових засідань з викликом сторін, але згодом за клопотанням представника відповідача вищевказаною ухвалою від 25 січня 2023 року змінив порядок розгляду справи на спрощений, з повідомленням (викликом) сторін та призначив у справі судове засідання на 23.02.2023, яке не відбулося, оскільки за клопотанням позивача, який був зайнятий в іншому судовому засіданні, тобто з причини, яка була документально підтверджена та з урахуванням того факту, що суд першої інстанції не узгоджував дату судового засідання, є поважною, - суд відклав розгляд справи на 23.03.2023.

Позивач 20.03.2023, у день, коли його було офіційно визнано хворим і таким, що потребує лікування з наданням відповідного лікарняного листа, - електронною поштою надіслав до суду першої інстанції відповідне клопотання про відкладення судового засідання на іншу дати у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, пов`язаної із захворюванням загального характеру, що підтверджується медичним висновком № НЕАМ-7СРВ-К868-МТ82 від 20.03.2023 (а.с. 102-104).

Вказане клопотання та копію медичного висновку згідно даних про реєстрацію суд отримав у то же день 20.03.3023, тобто суд на день вирішення питання щодо подальшого розгляду справи, отримав вищевказані документи (а.с. 102). У разі сумнівів у належності вищевказаного медичного висновку (інформаційної довідки), саме позивачу ОСОБА_1 та за відсутності у суду даних про її невідповідність встановленій формі і змісту, з урахуванням позитивного обов`язку виконання основного вищевказаного завдання цивільного судочинства, ст. 2 ЦПК, суд повинний був їх усунути та з`ясувати цю обставину відповідно до наявних у нього процесуальних повноважень по управлінню та організації розгляду справи, визначених у ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 214 ЦПК України.

Колегія суддів не вважає релевантними до обставин цієї справи правові висновки, на які послався суд першої інстанції та які були висловлені у постановах Верховного Суду: від 12.08.2022, ухваленій у справі № 686/32906/19; від 10 лютого2022 року у справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20); від20 червня 2022 року у справі № 607/2015/17 (провадження № 61-19391св21), оскільки у даному випадку поведінка позивача була добросовісною, він дійсно захворів на короновірусну інфекцію за три дні до судового засідання, що є вкрай обмеженим строком, та з урахуванням його захворювання істотно обмежило його направити свого підготовленого представника для участі у судовому засіданні 23.03.2023.

Колегія суддів також звертає увагу, що за змістом вказаної норми ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строку розгляду справи, який у ст. 210 ЦПК України визначений наступним чином: суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до гарантованого ст. 6 ЄКПЛ права на справедливий суд, яке передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, до якого згідно сталої практики ЄСПЛ належить і виконавче провадження.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. І таке право відповідно до вищевказаних у ст. 6 ЄКПЛ гарантій права на справедливий суду стосується не лише звернення, а й справедливий розгляд його справи, що вимагає від суду відповідно до згаданих норм ст.ст. 2, ч. 5 ст. 12 ЦПК України забезпечити це право відповідно до визначених ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципів, зокрема: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Залишення позову без розгляду є законним втручанням у право позивача на судовий розгляд та доступ до суду, але таке втручання не має порушувати легітимної мети, з якою це обмеження передбачено нормами ст. 223 ЦПК України та легітимної мети, визначеної у ст. 2 ЦПК та ст. 6 ЄКПЛ, забезпечення кожному права на справедливий суд. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не втратив інтересу до розгляду справи.

Отже, у контексті наведених норм цивільного процесуального права визначальним для дискреційних повноважень суду відкладення судового засідання чи залишення позову без розгляду є вищевказані чинники трискладового тесту (алгоритму) можливості обмеження права доступу до суду.

Так, у постанові ВС від 5 серпня 2020 року у справі № 177/1163/16-ц (провадження № 61-2250св20) у аналогічній процесуальній ситуації був висловлений правовий висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції. Колегія суддів погоджується з наведеними з цього приводу доводами апеляційної скарги, які знайшли своє підтвердження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, за своїм змістом вказаної норм цивільного процесуального та міжнародного конвенційного права залишення позову без розгляду при таких обставинах має на меті запобігання недобросовісної процесуальної поведінки позивача, який умисно затягує розгляд справи та розгляду справи у розумний строк.

Всупереч вказаній нормі ст. 263 ЦПК України суд на вищевказані обставини та правові норми належної уваги не звернув, внаслідок чого на порушення позитивного обов`язку суду забезпечити ефективний та справедливий розгляд спору, не звернув уваги, що процесуальна поведінка позивача є добросовісною, внаслідок залишення позову без розгляду через два місяці після ухвалення судового рішення про розгляд справи у спрощеному порядку розумні строки розгляду справи у даному випадку не можна вважати порушеними, причини для відкладення розгляду справи були поважними. За таких обставин залишення позову без розгляду не відповідає легітимній меті та порушує принципи рівності перед законом та судом та пропорційності.

Таким чином суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з порушенням вказаних норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, доводи скарги знайшли своє підтвердження, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2023 року скасувати.

Справу направити до Московського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Н.П. Пилипчук.