Справа № 2-919/12
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Сенюти В.О.,

при секретарі: Омельченко К.О.,

за участю:

представника заявника: ОСОБА_1

представника

заінтересованої особи: Горбатовського І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою на дії державного виконавця та про зобов`язання вчинити певні дії.

Подану скаргу обґрунтовано тим, що заявник звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності та отримала відомості з державного реєстру речових прав від 17.20.2023 року. Відповідно до відомостей, заявнику стало відомо про те, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 постановою ВДВС Деснянського РУЮ від 29.09.2012 року накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження. На заяву представника заявника було надано відповідь про те, що згідно даних АСВП перебувало ВП № НОМЕР_1 із примусового виконання виконавчого листа № 2-919 від 07.05.2012 року виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 157342,54 доларів США та судові витрати 1820 грн. 29.09.2012 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та постанову про звернення стягнення на майно боржника. 02.09.2014 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». У відділі відсутня інформація по ВП НОМЕР_1 про сплату боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Питання відновлення та подальшого звернення виконавчого провадження може бути врегульовано в судовому порядку. Станом на 06.04.2023 року вищевказаний виконавчий лист до відділу не надходив, а відтак відсутні підстави в скасуванні арешту. Арешт майна триває 10 років, стягувач повторно не звертався до відділу з виконавчим листом, а відтак представник заявника вважає, що відмова відділу зняти арешт з майна є неправомірною та такою, що порушує майнові права боржника. Оскільки Деснянським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не надано доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_3 відносно стягувача ПАТ «Родовід Банк», які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладення на майно боржника арешту, відтак відсутні правові підстави зберігати накладений арешт на майно боржника.

На підставі викладеного, заявник просить визнати дії Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо відмови зняти арешт з майна ОСОБА_2 накладений в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 неправомірними. Зобов`язати Деснянське ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_3 накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі постанови від 29.09.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Від Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого - просить відмовити заявнику у задоволенні скарги. Вважає, що заявник різними способами ухиляється від сплати заборгованості. Згідно п. 2 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» законними підставами для зняття вказаного арешту з усього майна є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника , необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Проте у скарзі не вказано жодної законної підстави для її задоволення.

Представник заявник подала відповідь на відзив. Вказує на те, що виконавче провадження на виконанні у відділі не перебуває, а тому відсутні будь-які законні правові підстави для зазначення боржнику реквізитів для сплати боргу в розмірі 157342,54 доларів США, судових витрат 1820 грн., 15734,25 доларів США виконавчого збору. Закінчення виконавчого провадження (на той час) регулювалось ст.ст.49, 50 ЗУ «Про виконавче провадження, проте в даному випадку закінчення виконавчого провадження не відбулось, з підстав передбачених ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а відбулось повернення виконавчого документа стягувачу, що є відмінним від закінчення провадження. Стягувач правом повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» не скористався та не пред`явив виконавчий лист повторно до виконання. Підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з божника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби. З урахуванням того, що стягувач не скористався своїм законним правом повторно, на підставі ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», протягом року звернутися з виконавчим документом до виконання, виконавче провадження не відновлювалося, стягувач протягом трьох місяців з дня надходження постанови про відновлення провадження не звертався з виконавчим документом до виконання, відділ не здійснив реальне стягнення боргу, за який боржник повинен сплатити 15734,25 доларів США, минуло більше 10 років з дня накладення арешту на майно боржника, виконавче провадження не перебуває на виконанні у відділі, арешт не виконує функцію, а саме збереження майна та запобігання спроби його відчужити в строк коли стягувач має право повторно звернутися з виконавчим листом, представник заявника вважає відмову відділу зняти арешт з майна боржника незаконною, а тому наявні підстави для задоволення скарги.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Тимченко Ю.О. подану скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав вкладених у скарзі та відповіді на відзив.

Представник заінтересованої особи Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проти задоволення скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Родовід Банк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Вислухавши вступне слово представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З письмових матеріалів справи вбачається, що 07.05.2012 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-919 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 157342,54 доларів США, судові витрати 1820 грн. - АСВП № НОМЕР_1.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 29.09.2012 року ВДВС деснянського РУЮ м. Києва винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП НОМЕР_1.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV на момент державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положення ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV передбачає підстави закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Згідно із статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Положення ч. 3,4 ст. ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 137/1649/17 зазначено, що «згідно зі статтею 49 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

?1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

?2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

?3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

?4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

?5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

?6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

?7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

?8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення п. 1 ч.ч. 1, 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, у постановах Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22.12.2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

У зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі.

При цьому суд звертає увагу на те, що ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст. 129 Конституції України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.

З огляду на вище наведене, приймаючи до уваги наведені в ухвалі правові позиції Верховного Суду та враховуючи те, що повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, а відтак скарга не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали суду складено: 01.06.2023 року.

Суддя: В.О. Сенюта