КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гайдамащука Олександра Володимировича в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року у складі судді Новака Р.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 діючи через свого представника, адвоката Дугінова Д.А., звернулася у суд із позовом, у якому з урахуванням поданих у подальшому заяв про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог просила:

- розірвати депозитний договір № SAMDN1241 від 20.09.2007 та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача за договором № SAMDN1241 від 20.09.2007 залишок коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , у сумі 189 563 грн 42 коп.;

- розірвати депозитний договір № SAMDN6222 від 20.12.2010 та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача за договором № SAMDN6222 від 20. 12. 2010 р.: 2 000 дол. США - сума вкладу; 1 483, 42 дол. США. - ненараховані відсотки: з 21.02.2014 по 30.11.2022; 100, 60 дол. США - 3 % річних за період з 29.03.2021 по 30.11.2022;

- розірвати депозитний договір № SAMDN7925 від 06.03.2013 та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача за договором № SAMDN7925 від 06.03.2013: 15 388, 07 дол. США - сума вкладу; 11 363, 35 дол. США. - ненараховані відсотки: з 07.03.2014 по 30.11.2022.

Позов обґрунтовано тим, що 20.09.2007 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN1241. На виконання даного договору, на рахунок № НОМЕР_1 було внесено 8 000 грн.

20.12.2010 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN6222. На виконання даного договору, на рахунок № НОМЕР_2 було внесено 2 000 дол. США.

05.03.2012 між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN2640. На виконання даного договору, на рахунок № НОМЕР_3 було внесено 15 000 дол. США.

Посилаючись на письмові пояснення представника відповідача від 22.12.2021, зазначала, що у зв`язку з закриттям указаного рахунку й перерахуванням коштів на інший рахунок, було укладено новий депозитний договір № SAMDN7925 від 06.03.2013, сума вкладу та несплачені відсотки за яким становили 15 388, 07 дол. США, проте відповідачем їй не повернуті.

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. 24 березня 2021 року банком отримано заяву ОСОБА_1 від 21.03.2021 про розірвання зазначених вище депозитних договорів, видачу вкладів та відсотків. Станом на 30 березня 2021 року її вимоги відповідачем були невиконані, а тому У зв`язку із цим позивач звернувся з позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , за договором № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року залишок коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , у сумі 189 563 грн 42 коп. Задоволено позовні вимоги, в частині розірвання договору за рішенням суду, та визнано депозитний договір № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року розірваними з 23 березня 2023 року. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , за договором № SAMDN6222 від 20 грудня 2010 року: 2 000, 00 дол. США суми вкладу; 1 483, 42 дол. США. ненарахованих відсотків за період: з 21 лютого 2014 року по 30 листопада 2022 року; 100,60 дол. США, у вигляді 3 % річних за період: з 29 березня 2021 року по 30 листопада 2022 року. Задоволено позовні вимоги, в частині розірвання договору за рішенням суду, та визнано депозитний договір № SAMDN6222 від 20 грудня 2010 року розірваними з 23 березня 2023 року. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , за договором № SAMDN7925 від 06 березня 2013 року: 15 388,07 дол. США суми вкладу; 11 363,35 дол. США. ненарахованих відсотків за період: з 07 березня 2014 року по 30 листопада 2022 року. Задоволено позовні вимоги, в частині розірвання договору за рішенням суду, та визнано депозитний договір № SAMDN7925 від 06 березня 2013 року розірваними з 23 березня 2023 року.

В апеляційній скарзі адвокат Гайдамащук О.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення просить скасувати його та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відсутнє жодне посилання або зазначення судом в тексті судового рішення про те чи надавалися позивачем, а судом оглядалися оригінали договорів банківського вкладу та квитанції про внесення зазначених сум. У зв`язку з тим, що рішення ухвалювалося у відсутність сторони позивача або його представника під час розгляду справи, відповідно оригінали документів не могли надаватися суду.

Вказує, що суд першої інстанції фактично не врахував під час цієї справи висновки наведені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №591/678/16 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №234/3636/16, що підлягали до врахування, оскільки у вказаних справах позивачами були надані та досліджені судом оригінали договору та квитанції про внесення грошових коштів та факт укладання договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів повинно бути підтверджено лише належними та допустимими доказами.

Зазначає, що судом першої інстанції не була застосована правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17, щодо відсутності правових підстав для нарахування та стягнення процентів за договором банківського вкладу після розірвання договору банківського вкладу.

Крім того, вказано, що відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не на договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу Дугінов Д.А. в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року без змін.

Вказує, що оригінали депозитних договорів та квитанцій наразі знаходяться на тимчасово окупованій території України (у АР Крим) та нажаль не можуть бути надані суду для огляду.

Зазначає, що відповідач не заперечує факт укладання між ним та позивачкою депозитних договорів. На підтвердження цього банком надано довідку та витяг у яких зазначені номери депозитних договорів, номери рахунків та залишки коштів на цих рахунках.

Щодо стягнення відсотків, вказує що договори розірвано рішенням суду з 23 березня 2023 року, а відсотки нараховані до 30 листопада 2022 року. Тобто період стягнення відсотків передує даті розірвання договору, а отже твердження банку що нарахування відсотків за договорами стягнуті судом після дати розірвання договорів не відповідає дійсності.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, судом про час, місце і дату судового засідання повідомлялися належно (а.с. 140) з огляду на що у суду апеляційної інстанції наявні підстави для розгляду справи за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Гайдамащука О.В., який просив про задоволення апеляційної скарги, представника позивача адвоката Дугінова Д.А., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким вимогам процесуального права рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Щодо вимог позову про стягнення грошових коштів у відповідності до договорів банківського вкладу, укладеного між сторонами, колегія суддів враховує наступне.

Зі справи убачається, що 20.09.2007 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN1241. На виконання даного договору, на рахунок № НОМЕР_1 позивачкою було внесено 8 000 грн (а.с. 8).

20.12.2010 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було підписано заяву № SAMDN6222. Сума вкладу за якою складала 2 000 дол. США, внесена на рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 10).

Судом встановлено, що позивач з урахуванням заяви про зміну предмету спору просив розірвати депозитні договори № SAMDN1241 від 20.09.2007, № SAMDN6222 від 20.12.2010, № SAMDN7925 від 06.03.2013, а також стягнути вклади за ними та відсотки.

21.03.2021 ОСОБА_1 подала голові правління АТ КБ «ПриватБанк» заяву у якій просила розірвати, зокрема договори № SAMDN1241, № SAMDN6222 та видати належні їй кошти (депозитні вклади) й нараховані по ним відсотки (а.с. 14).

Вказану заяву було отримано банком за довіреністю 24 березня 2021 року (а.с. 16).

Задовольняючи заявлений по справі позов з урахуванням уточнень, районний суд виходив з того, що депозитні договори не розірвані, а тому припинення нарахування та виплата позивачу відсотків за депозитами, починаючи з березня 2014 року є істотним порушення договору, а вимоги про стягнення сум вкладів з відсотками - доведеними.

Між тим, такі висновки районного суду колегія суддів визнає поспішними та необґрунтованими.

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).

Визнаючи доведеними правові підстави до розірвання договору банківського вкладу у відповідності до поданої по справі позовної заяви й відхиляючи доводи представника банку про розірвання депозитних договорів згідно заяви ОСОБА_1 від 21.03.2021, яка надійшла на адресу відповідача 24.03.2021року, районний суд послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі № 202/5076/19.

Між тим, з такими висновками суду колегія суддів не може погодитися,остільки відповідно до положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 363/4264/17, тобто ухваленій пізніше, зазначено наступне: «У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 132/4437/18 зазначено, що «у справі, яка переглядається у пункті 16 договору від 12 березня 2010 року № SAMDN3980 (вклад «Депозит VIP») сторони домовилися, що сторони мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору; суд першої інстанції встановив, що вимога щодо розблокування депозитних рахунків та повернення суми вкладів і нарахованих відсотків, тобто вимога щодо розірвання договору, була заявлена позивачем у претензії від 14 лютого 2015 року, яку банк отримав 24 лютого 2015 року; правильним є висновок судів про те, що договір банківського вкладу від 12 березня 2010 року вважається розірваним із 26 лютого 2015 року на письмову вимогу вкладника».

Таким чином, практика Верховного Суду щодо розірвання договору банківського вкладу є сталою і підстав для її відступу, зокрема, від позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі №321/1260/19 та від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15, не вбачається.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що "у цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору.

У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання "відмова від договору" (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків".

З урахуванням викладеного, у даній справі колегією суддів враховуються останні висновки Верховного Суду, викладені у подібних правовідносинах, які і підлягають до застосування.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (частини перша, друга статті 1060 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Відповідно до пункту 6 вказаного договору № SAMDN1241 банківського вкладу, сторони мають право достроково розірвати даний договір у відповідності до діючого законодавства, попередивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта, клієнту повертається сума вкладу й виплачуються відсотки за не повний строк вкладу.

У договорі банківського вкладу № SAMDN6222 відсутня домовленість сторін про дострокове розірвання договору, проте указане питання врегульовано положеннями матеріального права.

Згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Положеннями ч. 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Тобто, право клієнта банку на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним через два банківські дні після отримання від кредитора відповідної заяви про закриття рахунку.

Отже, законодавець пов`язує розірвання договору банківського вкладу з дати звернення вкладника банку з заявою про це.

З огляду на вказане, укладені між сторонами договори банківського вкладу розірвано до звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом відповідно до умов договору через два банківські дні з дати отримання відповідачем заяви тобто 27 березня 2021 року, а тому вимоги позивача про наявність правових підстав до розірвання договорів у судовому порядку є такими, що не ґрунтуються на положеннях матеріального права.

Разом з тим, щодо вимоги про стягнення суми вкладу, ненарахованих відсотків та 3 % річних, варто заначити наступне.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Виплата встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються».

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 вказано, що «у справі, яка переглядається, позивач звертався за поверненням вкладу і лист банком отримано 13 листопада 2014 року, тобто договір вважається розірваним з урахуванням положення пункту 5 договору, за яким у сторін є право достроково розірвати діючий договір, повідомивши один одного за два дні до дати розірвання договору, а саме - 15 листопада 2014 року. Встановивши, що договір депозиту є розірваним з 15 листопада 2014 року, суди не врахували, що з моменту розірвання цього договору нарахування передбачених договором процентів припиняється, а починаючи з 16 листопада 2014 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Отже, відповідно до сталої практики Верховного Суду, у випадку звернення вкладника із заявою про повернення вкладу, договір є відповідно розірваним, у зв`язку з чим договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Виплата встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Отже, районний суд правильно зазначив, що з банку підлягають стягненню сума вкладу та відсотки, однак задовольняючи вимоги в повному обсязі не врахував, що договори банківського вкладу були розірвані 27 березня 2021 року.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Убачається, що позивачка за договором № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року у заяві про збільшення позовних вимог, діючи через представника, просила стягнути суму боргу за вкладом у розмірі 189 563 грн 42 коп., посилалася на письмові пояснення відповідача від 22 грудня 2021 року (а.с.62).

Разом з тим, у справі відсутні пояснення представника відповідача якими обґрунтовано зміст збільшених позовних вимог та встановлено обов`язок банку за депозитним вкладом позивачки, в сумі 8000 грн, сплатити залишок у розмірі 189 563 грн 42коп. Не долучено до справи й відповідно розрахунку, яким було б підтверджено правомірність указаних нарахувань.

Окрім цього, позивачка не обґрунтувала та не надала розрахунок, у зв`язку з чим відбулося таке збільшення, враховуючи той факт, що звертаючись у суд із позовом було заявлено вимогу про стягнення 8 000 грн вкладу, ненараховані відсотки в розмірі 8 104 грн 93 коп. та 1 грн 32 коп. 3 % річних.

При цьому, колегія суддів враховує й зміст апеляційної скарги, якими указані обставини не підтверджено та зазначено про незаконність рішення суду за наведених підстав.

Таким чином, оскільки банк не виплатив позивачці суми депозитів, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь позивачки 8 000 грн вкладу за договором № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року та ненараховані відсотки з 21 лютого 2014 року по 27 березня 2021 року, що становить 8 095 грн 56 коп. (8000 х 14,25%/365 х 2592).

В уточненій заяві відсутні вимоги про стягнення 3 % річних за договором № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року, а тому правових підстав до їх нарахування немає.

Підлягають до стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 й кошти за договором № SAMDN6222 від 20 грудня 2010 року, а саме: 2 000 дол. США сума вкладу, 1 207, 23 дол. США. (2 000 х 8,5 %/365 х 2592) ненарахованих відсотків за період: з 21 лютого 2014 року по 27 березня 2021 року; 100,60 дол. США, у вигляді 3 % річних за період: з 29 березня 2021 року по 30 листопада 2022 року.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б підтверджували ного твердження, вказані вище.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд(частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

До справи позивачкою долучено копії правочинів - договорів банківського вкладу № SAMDN1241 та № SAMDN6222, чинність яких представником відповідача під час розгляду справи районним судом не оспорював ся (а.с.42), у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту укладення між сторонами зазначених правочинів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем по справі є ТОВ ФК «Фінілон», на користь якого були переведені рахунки, відкриті у фінансових установах відповідача, що розташовувалися на території АР Крим, у відповідності до договору б/н від 17.11.2014 про переведення боргу, колегія суддів відхиляє, остільки у справі відсутні докази на підтвердження письмової згоди про це позивачки, як сторони письмових договорів банківського вкладу № SAMDN1241 та № SAMDN6222, що в силу положень ст. 228 ЦК України свідчить про його нікчемність.

Що стосується вимог, заявлених у відповідності договору банківського вкладу № SAMDN7925 від 06.03.2013, то колегія суддів не знаходить підстав до їх вирішення, остільки такий договір відсутній у матеріалах справи.

Позивачкою та її представником копію чи оригінал вказаного правочину не надано.

Виходячи із принципу, що доказування покладається на того, хто стверджує, а не на того, хто заперечує, можна дійти висновку, що сторона позивача повинна доводи обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, а сторона відповідача - обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.

Принципи змагальності та диспозитивності відображають основні властивості цивільного судочинства, які реалізуються у тому, що збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд оцінює надані сторонам матеріали.

Отже, предмет спору - договір банківського вкладу № SAMDN7925, підтвердженням укладення якого та його чинності може бути сам договір чи його копія, до справи не долучено.

З огляду на викладене, долучена відповідачем до справи довідка, видана на ім`я представника позивачки про те, яка відсоткова ставка була встановлена умовами договору станом на 06.03.2013, у відсутність самого предмета спору не може бути визнана належним доказом по справі.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Отже, розглядаючи заявлений спір, суд першої інстанції не визначився із заявленими позовними вимогами та характером спірних правовідносин, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову й стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року 8 000 грн вкладу та ненараховані відсотки з 21 лютого 2014 року по 27 березня 2021 року у сумі 8 095 грн 56 коп., а також за договором банківського вкладу № SAMDN6222 від 20 грудня 2010 року 2 000 дол. США сум вкладу, 1 207, 23 дол. США. (2 000 х 8,5 %/365 х 2592) ненарахованих відсотків за період з 21 лютого 2014 року по 27 березня 2021 року та 100,60 дол. США, у вигляді 3 % річних за період з 29 березня 2021 року по 30 листопада 2022 року.

У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з в доход держави підлягає стягненню судовий збір, у сумі 1 157 грн 70 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гайдамащука Олександра Володимировича в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року суму вкладу у розмірі 8 000 грн та ненараховані відсотки за період з 21 лютого 2014 року по 27 березня 2021 року, в сумі 8 095 грн 56 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN6222 від 20 грудня 2010 року 2 000 дол. США суми вкладу, 1 207, 23 дол. США ненарахованих відсотків за період з 21 лютого 2014 року по 27 березня 2021 року та 100,60 дол. США, у вигляді 3 % річних за період з 29 березня 2021 року по 30 листопада 2022 року.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в дохід держави в розмірі 1 157 грн 70 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: