Справа №613/537/23 Провадження № 4-с/613/4/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участі секретаря Горіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

17.04.2023 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Пономаренко П.О., звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій просить:

1) визнати неправомірною бездіяльність Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту з належного ОСОБА_1 майна;

2) зобов`язати посадових осіб Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вжити заходів щодо поновлення порушених прав ОСОБА_1 шляхом скасування арешту всього належного йому майна, реєстраційний номер обтяження 11068214, зареєстрованого 13.04.2011 12:30:48 реєстратором : Харківська філія Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області серії АА 921168 від 03.09.2009.

В обґрунтування скарги зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,8996 га по АДРЕСА_1 . Під час звернення до нотаріальної контори з питання оформлення договору дарування частки будинку з`ясувалося, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис, зареєстрований 13.04.2011 № 11068214 про накладення арешту на належне ОСОБА_1 майно в межах наявного боргу. Арешт накладено на підставі постанови ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області серії АА № 921168 від 03.09.2009 без зазначення підстав та стягувача, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На своє звернення до Богодухівського ВДВС заявник отримав відповідь про те, що за ним наразі виконавчі провадження не значаться, а отримати постанову про накладення арешту неможливо через закінчення строку її зберігання. Повторне звернення у квітні 2023 року щодо зняття арешту, існуючого поза межами будь-якого виконавчого провадження, залишилось без задоволення, про що зазначено у листі від 05.04.2023 № 19-17/5555. ОСОБА_1 вказав, що у відповідності до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається. Тобто, незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закритті самого провадження є протиправним. Вважає, що Богодухівським ВДВС порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, які полягають в обов`язку державного виконавця зняти арешт з майна боржника при закінченні виконавчого провадження, а також вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, якими врегульовано питання зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні після його завершення та знищення. З посиланням на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.321 ЦК України, правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11, вказує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у непорушне право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи викладене, вважає, що незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене права заявниці підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника, у зв`язку з чим стверджує про наявність підстав для задоволення заяви.

Заявник та його представник у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, представник заявника адвокат Пономаренко П.О. у поданій до суду письмовій заяві просив слухати скаргу за відсутності його та скаржника, задовольнити скаргу в повному обсязі. Пояснив, що арешт накладено на підставі постанови ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області серії АА № 921168 від 03.09.2009 на все майно боржника, арешт не знятий та залишається активним по сьогоднішній день. Виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні, випискою ВП-спецпідрозділ, виданою нотаріальною конторою, підтверджується відсутність будь-якої заборгованості у скаржника. Накладений арешт на належне ОСОБА_1 майно за відсутності виконавчого провадження, в межах якого він накладався, є порушенням прав скаржника, як власника майна, вільно розпоряджатися належним йому майном. З посиланням на п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, стверджує про наявність у державного виконавця обов`язку зняти арешт з майна боржника при завершенні виконавчого провадження, однак, цього зроблено не було. Пояснив, що надати детальну інформацію відносно виконавчого провадження та надати матеріали є неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання. Водночас, у розумінні правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.03.2020 у справі № 817/928/17, відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому є підставою для його скасування.

Представник Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести розгляд скарги ОСОБА_1 за відсутності заявника, його представника та державного виконавця.

З огляду на норми ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.12.2022, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є власником:

земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0405 площею 0,8896 га, право власності зареєстроване 18.11.2021;

земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0695 площею 0,1709 га, право власності зареєстроване 02.07.2021;

будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване 25.04.2003.

Крім того, у вказаній Інформації наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до яких 13.04.2011 було зареєстровано арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 11068214, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 921168 від 03.09.2009, винесеної Відділом державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, об`єкт обтяження невизначене майно, майно в межах наявного боргу (а.с. 5-6).

Як вбачається з листа Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12.08.2022 № 19-17/6403, 04.08.2022 ОСОБА_1 звертався до ВДВС з питання надання постанови ВДВС Богодухівського району Харківської області АА № 921168 від 03.09.2009. У листі зазначено, що відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень за боржником ОСОБА_1 виконавчі провадження не значаться, в архіві відділу виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 не знаходяться. З посиланням на р.р. Х, ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, вказано, що завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, по яким виконавчий документ повернуто без виконання, підлягають передачі до архіву ВДВС та подальшому знищенню, загальний строк їх зберігання становить 3 роки. У зв`язку з викладеним, надати постанову ВДВС Богодухівського району Харківської області № АА 921168 від 03.09.2009 неможливо.

Як вбачається з листа Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.04.2023 № 19-17/5555, ОСОБА_1 03.04.2023 звертався до ВДВС з питання зняття існуючого поза межами будь-якого виконавчого провадження арешту, накладеного на належне йому нерухоме майно постановою ВДВС від 03.09.2009 № АА 921168 йому було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження ВДВС не має можливості винести постанову про зняття арешту, рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

Крім того, представником скаржника надано до матеріалів справи документ під назвою «ВП-спецпідрозділ», відповідно до якого у провадженні Богодухівського районного ВДВС перебувало виконавче провадження № 13474179 з виконання виконавчого документу виконавчого напису від 22.04.2009 № 1171, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 25845 грн. Стягувачем у цьому виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_1 . 07.07.2009 в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 2584,50 грн., 20.11.2013 постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 78,47 грн. та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, 26.06.2015 постанову про закінчення виконавчого провадження за п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення, а саме сплатою боргу боржником. Разом з тим, стан виконавчої дії щодо цієї постанови зазначено як «скасована».

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Схожі за змістом положенням містились у статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, чинного на час накладення арешту на майно боржника, про яке стверджує заявник 10.10.2013.

Згідно з п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

За приписами ч. 5 ст. 13 чинного Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документу, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документу та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11, на яку посилається заявник, та яка є обов`язковою для врахування судом в силу приписів ч.5 ст.263 ЦПК України, наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а відтак, не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

При цьому, Верховним Судом у цій постанові було наголошено, що такий висновок зроблено з урахуванням факту добровільного погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутності будь-яких відомостей про стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, і як наслідок - відсутність необхідності подальшого застосування арешту на майно боржника.

Тобто, у вказаній справі, за результатами розгляду якої Верховним Судом було зроблено наведений висновок, було чітко встановлено факт відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, момент і підстави завершення виконавчого провадження, факт виконання свого зобов`язання боржником поза межами виконавчого провадження, відсутність майнових претензій з боку стягувача і у зв`язку з цим зроблено висновок про відсутність необхідності подальшого існування арешту на майно боржника.

Разом з тим, у даній справі заявником та його представником не надано до суду ані відомостей про номер виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , дату і підставу (найменування, номер, дата, видавник виконавчого документу) відкриття цього виконавчого провадження, відомостей про стягувача у виконавчому провадженні, про наявність або відсутність у нього майнових претензій до ОСОБА_1 , не надано до суду доказів фактичного виконання боржником ОСОБА_1 свого обов`язку за відповідним виконавчим документом, або інших підстав для завершення цього виконавчого провадження.

Так, у поданій скарзі ОСОБА_1 , а у письмовій заяві від 02.06.2023 його представник зазначили, що вказати підстави накладення арешту та стягувача у відповідному виконавчому провадженні неможливо, оскільки виконавче провадження закінчено.

Представником скаржника надано до матеріалів справи документ під назвою «ВП-спецпідрозділ», зі змісту якого вбачається, що у провадженні Богодухівського районного ВДВС перебувало виконавче провадження № 13474179 з виконання виконавчого документу виконавчого напису від 22.04.2009 № 1171, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 25845 грн. Стягувачем у цьому виконавчому провадженні зазначений ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_1 . 07.07.2009 в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 2584,50 грн., 17.02.2012 постанову про розшук майна боржника, 27.05.2013 постанову про припинення розшуку транспортного засобу боржника, 11.11.2013 постанову про передачу майна (легкового автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 ) стягувачу в рахунок погашення боргу, 20.11.2013 постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 78,47 грн. та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, 08.12.2014 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, 26.06.2015 постанова про закінчення виконавчого провадження за п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення, а саме сплатою боргу боржником. Разом з тим, стан виконавчої дії щодо цієї постанови зазначено як «скасована».

Враховуючи викладене, вказаний документ суперечить за змістом твердженням скаржника та його представника про неможливість ідентифікувати номер виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт, стягувача у цьому виконавчому провадженні, підстави завершення виконавчого провадження.

Щодо наданого представником заявника документу «ВП-спецпідрозділ» від 18.04.2023, суд зазначає, що суд зазначає, що в силу ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України, якою урегульовано питання допустимості доказів, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Разом з тим, з вказаного документу неможливо зрозуміти, ким він виданий та на підставі чого, неможливо перевірити походження цього документу та його достовірність.

Таким чином, з огляду як на неможливість встановити його походження, так і на його зміст (стан виконавчої дії «постанова про закінчення виконавчого провадження» значиться як «скасована»), вказаний документ «ВП-спецпідрозділ» не є належним і допустимим доказом закінчення виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з повним реальним виконанням відповідного виконавчого документу та не свідчить про відсутність підстав для подальшого існування арешту майна ОСОБА_1 .

Особистих пояснень з обґрунтуванням належності та достовірності даного документу як доказу в рамках даної справи по розгляду скарги на дії державного виконавця, представником заявника не надано.

Інших документів, які б у своїй сукупності підтверджували наявність підстав для зняття арешту на майно боржника ОСОБА_1 , зокрема, підтверджували б факт виконання боржником свого зобов`язання в рамках відповідного виконавчого провадження та відсутність майнових претензій у стягувача (розписка ОСОБА_2 тощо), а також факт сплати боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, - скаржником та його представником також не надано.

Документів, які б свідчили про знищення відповідного виконавчого провадження (журналів органу виконавчої служби, які б містили відомості про підставу завершення та дату знищення виконавчого провадження тощо), до матеріалів справи також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Однак, клопотання про витребування доказів судом заявником та його представником подано не було.

Враховуючи викладене, заявником не доведено суду підстав для зняття арешту з майна, які наведено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11, на яку посилається заявник.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 29.03.2023 по справі № 132/1471/22 зроблено висновок, що оскільки державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, доказів виконання боржником своїх зобов`язань перед стягувачем суду не надано, правильним є висновок про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 258-261, 352-355, 447-452 п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після складення повного тексту ухвали.

Скаржник : ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суб`єкт оскарження : Богодухівський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), адреса : 62103, Харківська область, м. Богодухів, вул. Покровська, 5, .

Повний текст ухвали складено 05.06.2023.

Суддя О.С. Сеник