Справа №538/2069/23
Провадження по справі №2/538/582/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волторніст Сергій Миколайович, до Лохвицької міської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Друга Лохвицька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волторніст С.М.,звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_2 . Після смерті останньої відкрилася спадщина до складу якої входить право власності на житловий будинок загальною площею 31.5 кв.м, житловою площею 16.9 кв.м. (літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: 1) сарай (літ «Б»), 2) погріб (літ. «В»), 3) огорожа («№ 1»), 4) колодязь («№ 2»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння було побудоване в 50 роках XX століття, але належним чином зареєстроване не було. Відсутність реєстрації вказаного нерухомого майна підтверджується Інформаційною довідкою виданою ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» 03.05.2023 року № 560/23. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила заповіт, який 08.02.1999 року посвідчений секретарем Токарівської сільської ради, та який зареєстровано в реєстрі за № 03. Заповітом на випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила розпорядження, яким належний їй вищевказаний жилий будинок з допоміжними господарчими побудовами, заповіла своїй донці- ОСОБА_3 . ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подачі 14.02.2014 року до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері. В зв`язку з цим Другою Лохвицькою державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа № 24/2014. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 13.10.2014 року серії НОМЕР_1 . На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, в тому числі входить право на вказаний житловий будинок, який належав ОСОБА_2 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої ОСОБА_3 прийняла але своїх спадкових прав не оформила. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подачі до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері. В зв`язку з чим Другою Лохвицькою державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа № 45/2015. Чоловік спадкодавиці- ОСОБА_4 , який являється спадкоємцем за законом, після смерті ОСОБА_3 подав до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці, у тому числі, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після спадкодавця, відсутні. З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_1 06.06.2023 року звернулася до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її користь Свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2023 року за вих. № 217/02-31 позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи.

Просить суд визнати за нею, як спадкоємцем за законом, після померлої матері ОСОБА_3 право власності на житловий будинок загальною площею 31.5 кв.м, житловою площею 16.9 кв.м. (літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: 1) сарай (літ «Б»), 2) погріб (літ. «В»), 3) огорожа («№ 1»), 4) колодязь («№ 2»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 32).

Ухвалою суду від 13.11.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 39).

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність за участю представника- адвоката Волторніст С.М. Позовні вимоги підтримує (а.с. 36).

Представник позивача- адвокат Волторніст С.М. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 42).

Представник відповідача- Лохвицької міської ради Полтавської областінадіслав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних доказів (а.с. 35).

Представник третьої особи: Другої Лохвицької державної нотаріальної контори, на адресу суду надіслала заяви про розгляд справи у її відсутність (а.с. 41).

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про одруження ОСОБА_5 , свідоцтвом про одруження позивачки (а.с. 9, 10, 12, 13). ІНФОРМАЦІЯ_1 баба позивачки - ОСОБА_2 , померла (а.с. 8). Після смерті останньої відкрилася спадщина до складу якої входить право власності на житловий будинок загальною площею 31.5 кв.м, житловою площею 16.9 кв.м. (літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: 1) сарай (літ «Б»), 2) погріб (літ. «В»), 3) огорожа («№ 1»). 4) колодязь («№2»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила заповіт, який 08.02.1999 року посвідчений секретарем Токарівської сільської ради, та який зареєстровано в реєстрі за № 03. Заповітом на випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила розпорядження, яким належний їй вищевказаний жилий будинок з допоміжними господарчими побудовами, заповіла своїй донці- ОСОБА_3 (а.с. 14). ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подачі 14.02.2014 року до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері. В зв`язку з цим Другою Лохвицькою державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа № 24/2014. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача- ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 13.10.2014 року серії НОМЕР_1 (а.с. 11). На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, в тому числі входить право на вказаний житловий будинок, який належав ОСОБА_2 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої ОСОБА_3 прийняла але своїх спадкових прав не оформила. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подачі до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері. В зв`язку з чим, Другою Лохвицькою державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа № 45/2015. Чоловік спадкодавиці- ОСОБА_4 , який являється спадкоємцем за законом, після смерті ОСОБА_3 подав до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці, у тому числі, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після спадкодавця, відсутні. З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_1 06.06.2023 року звернулася до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її користь Свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2023 року за вих. № 217/02-31 позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи(а.с. 17-18).

На підтвердження права власності спадкодавця, позивачем надано виписку з Погосподарської книги № 4 Токарівського старостинського округу Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області з якої вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рахується за померлою ОСОБА_2 (а.с. 19),технічну документацію на вказаний будинок, з якої вбачається, що він був введений в експлуатацію у 1950 році (а.с. 21-24).

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Указ від 26.08.1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції)

Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1950 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації.

Таким чином, у разі реєстрації збудованого у 1950 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно.

Відсутність реєстрації вказаного нерухомого майна підтверджується Інформаційною довідкою виданою ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» 03.05.2023 року № 560/23 (а.с. 20). Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Наданими суду доказами підтверджено, що у ОСОБА_6 дійсно виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268-1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волторніст Сергій Миколайович, до Лохвицької міської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Друга Лохвицька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Токарі, Лохвицького району, Полтавської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , як спадкоємицею за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , право власності на загальною площею 31.5 кв.м, житловою площею 16.9 кв.м. (літ. А-1) з господарськими будівлями та спорудами: 1) сарай (літ «Б»), 2) погріб (літ. «В»), 3) огорожа («№ 1»), 4) колодязь («№ 2»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб