Єдиний унікальний номер справи 753/8952/21
Провадження №22-ц/824/9572/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1 000,00 євро на утримання сина ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 03 червня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач був присутній в судовому засіданні з перекладачем, зміст рішення усвідомлював та не заперечував проти задоволення позову, в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував. Рішення суду набрало законної сили, відповідач отримав рішення суду після набрання ним чинності, легалізував за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 .

12 лютого 2021 року на виконання рішення суду про стягнення аліментів, відкрито виконавче провадження.

За весь період з 03 червня 2019 року по 27 квітня 2021 року відповідач мав сплатити 22000,00 євро аліментів, проте рішення виконував частково , зокрема всього сплатив 6 315,74 євро, а саме: у вересні 2019 року у розмірі 960 євро, жовтні 2019 року - 919,14 євро, листопаді 2019 року - 395 євро, січні 2020 року - 550 євро, березні 2020 року - 288 євро, квітні 2020 року - 588 євро, травні 2020 року - 526 євро, червні 2020 року - 288 євро, жовтні 2020 року - 468,60 євро, січні 2021 року - 357,00 євро, лютому 2021 року - 238,00 євро, березні 738, 00 євро. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 01 квітня 2021 року заборгованість по аліментах становить 15 684,26 євро.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 684, 26 євро та судовий збір на користь держави у розмірі 908, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

09.06.2023 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 05.10.2023 року в судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 14 березня 2015 року, від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 .

10 грудня 2019 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва розірвано шлюб, зареєстрований 14 березня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 395, між громадянином Італійської Республіки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 євро, щомісячно, починаючи з 03 червня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У справі № 753/11064/19 відповідач ОСОБА_1 написав нотаріально засвідчену заяву про визнання позовних вимог, зокрема визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1 000,00 євро. У вказаній заяві зазначена остання відома адреса проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Згідно з матеріалами виконавчого провадження АСВП НОМЕР_1, які надійшли на запит суду, встановлено, що 09 лютого 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 753/11064/19, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 15 січня 2020 року.

У виконавчому листі виданого Дарницьким районним судом міста Києва 15 січня 2020 року також вказано адресу проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Ю. С. від 12 лютого 2021 року ВП № НОМЕР_1 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1 000,00 євро.

Копії постанови надіслано учасникам виконавчого провадження за адресами вказаним у виконавчому листі.

Проведений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість боржника станом на 01 лютого 2021 року становить 19 000,00 євро.

12.02.2021 ОСОБА_1 повідомлено про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників.

Станом на 13 квітня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 15 684,26 євро, інформація щодо наявності за ОСОБА_1 будь-якого майна відсутня, за адресою, зазначеною у виконавчому листі, боржник не зареєстрований.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13 квітня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2021 року становить 22 000,00 євро.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 червня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 червня 2021року становить 17684,26 євро.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 15 грудня 2022 року ВП № НОМЕР_1, надісланим на виконання ухвали суду, сума боргу станом на 01 грудня 2022 року становить 4 000,00 євро.

Розрахунки заборгованості зі сплати аліментів відповідач не оскаржував.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Положеннями ст. 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Більшість заперечень та доводів відповідача вже були досліджені судом першої інстанції в ході розгляду справи, з наданою їм за результатами цього оцінкою в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Основним доводом апелянта у даній справі була теза відсутність його вини у порушенні зобов`язання щодо сплати аліментів через відсутність інформації про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із вищевказаним твердженням апелянта. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, ті правові висновки, на якій посилався відповідач у апеляційній скарзі , зокрема висловлені у постанові Верховного Суду від 12.04.202 року у справі №381/1553/19-ц, від 24.11.2021 року у справі №278/725/20, від 16.01.2019 року у справі №521/17654/15-ц, від 06.12.2018 року у справі №916/596/18, не можуть бути засновані у даному випадку, оскільки були ухвалені по справах, де боржник взагалі не володів інформацією про існування судової справи щодо стягнення з нього аліментів. В даному ж видку має місце інша ситуація.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , окрім того був присутній у судовому засіданні та отримав особисто копію рішення, в якому зазначено розмір аліментів, період, за який вони підлягають стягненню та порядок їх сплати. Окрім того, ОСОБА_1 в подальшому подавав до суду позов про зменшення розміру аліментів.

Все вищевикладене свідчить про те, що апелянт був обізнаний як з обов`язком сплати аліментів, так і порядком їх сплати. При цьому відповідачем було допущено виникнення заборгованості по сплаті аліментів, що дає підстави для нарахування пені за прострочення їх сплати.

Розмір заборгованості по сплаті аліментів було встановлено виконавцем відповідно до здійснених відповідачем платежів. Жодних доказів щодо неналежності такої заборгованості відповідачем до суду надано не було.

Розраховуючи розмір пені за прострочення аліментів у даній справі, суд першої інстанції виходив із наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Зазначені висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), у зв`язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Колегія суддів погоджується із наведеною судом першої інстанції формулою нарахування пені. Таким чином, суд першої інстанції належним чином розрахував, що загальний розмір пені, якій міг бути нарахований на вказану заборгованість, складає 42 222, 23 євро. В той же час, керуючись положеннями ч. 1 ст. 196 СК України, розмір стягнення було обмежено 100% розміру заборгованості, що в повній мірі ґрунтується на вимогах закону.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько