Справа № 478/544/23 Провадження № 2/478/134/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року смт. Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

18.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ЦПК України, звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи здійснюється шляхом пред`явлення позову, у якій позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Обов`язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача.

Дослідивши зміст поданої позовної заяви та додані до неї документи, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п. п. 4, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинен містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких сторони вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких грунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. Позивачка не зазначила обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто, бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. У разі порушення цивільного права чи інтересу у особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Так, виходячі із змісту позовних вимог, позивачем обрано такий спосіб захисту порушених прав як зняття арешту з майна.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

На підтвердження своїх порушених прав позивач посилається на Інформаційну довідку (витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження: 8713973) про відомості, з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна), згідно з яким 14.05.2009 року за постановою про відкриття виконавчого провадження б/н від 08.05.2009 року відділом ДВС Казанківського РУЮ було накладено заборону на відчуження майна, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ).

Із змісту позовної заяви не вбачається, що приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме, здійснення (укладення) договору купівлі-продажу належної позивачу земельної ділянки. Так, згідно інформаційної довідки заборона на відчуження майна боржника (в рамках відкритого виконавчого провадження) було накладено не на все майно боржника, а на конкретний об`єкт нерухомості - домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказана заборона не позбавляє можливості позивача вчиняти правочини щодо інших об`єктів нерухомості, що належать позивачу. Із змісту позовної заяви вбачається що приватним нотаріусом позивача було лише проінформовано, що в державному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про арешт нерухомого майна (домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 ), власником якого згідно даних з реєстру є позивач.

За вказаних обставин є не конкретизованим та не зрозумілим зміст права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, характеру його порушення, невизнання або оспорення, тобто, в позовній заяві необхідно конкретизувати в чому саме полягає порушення прав позивача. За вказаних обставин до матеріалів позовної заяви слід долучити постанову нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії - договору купівлі-продажу, дарування тощо.

З урахуванням викладеного потребують уточнення зміст позовних вимог та запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, викладених у прохальній частини позовної заяви в частині зобов`язання Казанківського РВ ДВС ПМУ Мінстерства юстиції (м. Одеса) зняття арешту з домоволодіння по АДРЕСА_1 .

На думку суду обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є неефективним, оскільки зняття арешту з майна за постановою державного виконавця можливе лише в рамках відкритого виконавчого провадження, а згідно з відповіді Казанківського відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області відкритих виконавчих проваджень за позивачем не має, виконавче провадження, відкрите 08.05.2009 року закрите, матеріали виконавчого провадження знищено, що унеможливлює виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

З урахуванням викладеного ефективним способом захисту в даному випадку є постановка питання про зняття арешту з вказаного об`єкту нерухомості судовим рішенням.

Крім зазначеного, позивач, заявляючи позивні вимоги, наголошує на тому, що він не має жодного відношення до вказаного домоволодіння

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Так, Верховний Суд у постанові № 335/12353/17 від 15.05.2019 року визначив склад учасників у справах про зняття обтяжень у вигляді арешту з майна. Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений до особи, в інтересах якої накладався арешт на майно, тобто до стягувачів.

Предметом спору в цій справі є звільнення з-під арешту будинку за АДРЕСА_1 . При цьому із змісту позовної заяви не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.02.2023 року встановлено, що на домоволодіння - будинок за АДРЕСА_1 накладено арешт 14.05.2009 р. о 11:33:44 годині за № 8713973 реєстратором: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 34/1. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, від 08.05.2009 року, видана (заявник) відділом ДВС Казанківського РУЮ. При цьому, власник (боржник) вказаного майна був ідентифікований за чотирма критеріями:

- за прізвищем, ім`ям та по батькові: ОСОБА_1 ;

- за датою народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- за місцем народження: м. Кривий Ріг;

- за ідентифікаційним номером платника податку: НОМЕР_1 .

Вказані обставини дають підстави стверджувати, що на час накладення арешту на майно позивач була стороною виконавчого провадження (боржник), та їй достовірно відомо особу стягувача.

Крім того, адреса домоволодіння на який накладено арешт - АДРЕСА_1 та адреса місця проживання позивача - АДРЕСА_2 за своєю сутністю є сусідськими та позивачу достовірно відомо особу власника вказаного домоволодіння. Про те, документів про право власності на вказане домоволодіння в порушення вимог ухвали суду до суду не надано, клопотання про виклик та допит свідка (власника домоволодіння) не заявлено.

Позивач не дотримав вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки не пред`явив позов до двох обов`язкових належних відповідачів, якими мають бути боржник і стягувач, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно.

Позовні вимоги пред`явлено до Другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного МУ Міністерства юстиції, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на спірне домоволодіння, як відповідачі не залучені.

Прийняття рішення по даній справі призведе до можливого порушення прав власників вказаного домоволодіння. З урахуванням викладеного потребують уточнення зміст позовних вимог в частині залучення в якості співвідповідача та/або третьої особи власника спірного домоволодіння, зняття арешту з якого спрямовані позовні вимоги.

На підставі викладеного суд вважає за обов`язкове за даною категорією позовних вимог встановити власника спірного домоволодіння та визначитись з його процесуальним статусом у даній справі (співвідповідач, третя особа).

Зазначені недоліки позбавляють суд можливості перевірити законність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою.

В силу вимог ЦПК України, суд не може самостійно усунути недоліки, в частині уточнення позовних вимог позивача.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Згідно із ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки при вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з метою надання позивачу строку, що не перевищує десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків.

Керуючись ст. ст.175, 177, 185 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна - залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених в мотивувальній частині рішення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Іщенко Х.В.