КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 754/3797/23
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Броварський відділ Державної Виконавчої служби у Броварському районі Київської області центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (місто Київ) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року,

встановив:

у березні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 67 590 грн. за період з 01 березня 2021 року по 01 березня 2023 року, посилаючись на те, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05 червня 2019 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, однак рішення відповідачем належним чином не виконується, аліменти сплачуються нерегулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим наявна заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2021 року по 01 березня 2023 року в розмірі 67 590 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2007 року по 10 грудня 2012 року та з 12 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2017 року. У шлюбі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05 червня 2019 року стягнуто з відповідача на корись позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказувала, що відповідач нерегулярно та не в повному обсязі сплачував аліменти, у зв`язку з чим існує заборгованість станом на момент звернення до суду з позовом існує заборгованість в розмірі 21 496 грн. 50 коп.

При цьому позивачем проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів окремо за кожен місяць з урахуванням кількості днів фактичного прострочення з обмеженням розміру пені розміром аліментів, які підлягали сплаті за кожен місяць.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2021 року по 01 березня 2023 року в розмірі 67 590 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості відповідача зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_2 аліменти сплачуються нерегулярно та не в повному обсязі, станом на червень 2023 року розмір заборгованості становить 26 773 гр. 86. Суд дійшов висновку про те, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наведений у розрахунку, зробленому позивачем, відповідає встановленим у справі обставинам. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 180, 182, 185, 187, 194-196 СК України.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що наведений позивачем розрахунок пені не відповідає розрахунку заборгованості, а сукупний розмір пені перевищує розмір заборгованості, що свідчить про відсутність підстав для стягнення неустойки. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до положень ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів необхідно з`ясовувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня його фактичного виконання або ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем було надано до суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , складений державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області А.Писаренком (а.с.11). З вказаного розрахунку вбачається, що станом на березень 2023 року розмір заборгованості відповідача становить 21 496 грн. 50 коп.

Також матеріали справи містять розрахунки заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , складені державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області О.Любко станом на 01 квітня 2023 року та 01 липня 2023 року (а.с. 97, 126). Обидва вказані розрахунки були надані до матеріалів справи відповідачем.

Так, розрахунок заборгованості станом на 01 липня 2023 року охоплює період з березня 2021 року по червень 2023 року та містить відомості, необхідні для встановлення розміру неустойки за заявлений позивачем період, в тому числі суми сплачених відповідачем аліментів (їх розмір та період сплати). З вказаного розрахунку вбачається, що станом на 01 березня 2021 року заборгованість становила 17 873 грн. 38 коп. За період з березня 2021 року по березень 2023 року загальний розмір аліментів, який підлягав сплаті (без урахування суми заборгованості станом на березень 2021 року) становив 72 000 грн. Всього відповідачем за цей період сплачено 55 544 грн., 17 873 грн. 38 коп. з яких пішли на погашення попередньої заборгованості.

Проведений позивачем розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідає встановленим у справі обставинам і був вірно взятий до уваги судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано те, що розмір пені перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів, є безпідставними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи.

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 січня 2022 року (справа № 711/679/21).

В даному випадку позивачем нараховувалась пеня на розмір заборгованості зі сплати аліментів за кожен місяць окремо, тобто розмір пені не міг перевищувати 3 000 грн. (місячний розмір аліментів), що і відображено в розрахунку позивача. Сам по собі факт наявності певного розміру заборгованості станом на момент пред`явлення позивачем вимоги не свідчить про те, що розмір пені за попередній період не може перевищувати розмір такої заборгованості.

Також у своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що розмір пені за прострочення сплати аліментів має бути розрахований за формулою, визначеною у постанові Велика Палата Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц а саме: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивачем розмір неустойки обраховувався саме за вказаною формулою.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ні при зверненні до суду з відзивом на позовну заяву, ні при зверненні з апеляційною скаргою власного розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів відповідач не наводив. Крім того, заперечуючи в повному обсязі вимоги про стягнення пені відповідач не доводив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді