Справа № 2-10/2004
Провадження № 22-ц/801/1239/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бурденюк С.І.
Доповідач :Міхасішин І. В.
УХВАЛА

31 травня 2023 рокуСправа № 2-10/2004м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 06 лютого 2004 року у справі за позовом прокурора Чернівецького району в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 06 лютого 2004 року позов прокурора Чернівецького району в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_10 від її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 1988 року народження, ОСОБА_5 1990 року народження, ОСОБА_6 1992 року народження, ОСОБА_7 1992 року народження та ОСОБА_8 1996 року народження .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення отримали лише в 21 квітня 2023 року, в зв`язку з чим відповідно до ч.2 ст. 354 ЦПК України вони мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши доводи поданих клопотань, суд приходить до висновку, що наведена причина пропуску строку є неповажною, виходячи з наступного.

У клопотаннях про поновлення строку на апеляційне оскарження підставами для поновлення строку зазначено, що рішення суду ними отрмано лише 21 квітня 2023 року, про його існування раніше не було відомо, копія рішення їм не направлялась, ознайомившись х оскаржуваним рішенням заявники категорично з ним не погоджуються, вважають його прийнятим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює необхідність подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подана заявниками засобами поштового зв`язку 08 травня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вивчивши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави зазначені в заявах про поновлення строку є необґрунтованими.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційні скарги були подані 08.05.2023 тому апеляційний суд керується нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини) передбачено обов`язок мотивувати судове рішення про поновлення пропущених строків на оскарження. Зокрема, Європейський суд з прав людини спеціально і однозначно висловився стосовно того, що національний суд зобов`язаний мотивувати поновлення строку на оскарження і пересвідчитись, що підстави для поновлення строку виправдовують втручання у принцип res judicata (правова доктрина, що походить із римського права і означає остаточність рішення суду, яке набрало законної сил) (параграф 47 рішення у справі "Устименко проти України", параграф 41 рішення у справі "Пономарьов проти України").

Крім того, відповідно до параграфа 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція "поважних причин", згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata. Як зазначено вище, окрему увагу ним було приділено випадкам, коли судді поновлювали строк без надання будь-яких додаткових пояснень про "поважні причини".

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Листом Чернівецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2023 року повідомлено Вінницький апеляційний суд що у зв`язку із закінченням строку зберігання, цивільну справу № 2-10/2004 за позовом прокурора Чернівецького району в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав знищено відповідно до встановлено порядку, оригінал рішення від 06.02.2004 року (яке набрало законної сили 09.03.2004) знаходиться в архіві суду згідно з номенклатурою справ.

Судом встановлено, що з моменту прийняття рішення сплинуло вже 19 років, оскаржуване рішення на час подання апеляційних скарг вичерпало свою дію.

Таким чином, доводи осіб, що звернулися з апеляційною скаргою, на підтвердження поважності причин пропуску на апеляційне оскарження є необґрунтованими, а зазначені причини пропуску такого строку не є поважними.

Враховуючи наведене, вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи встановлені обставини по справі, вважаю, що надані скаржниками докази в обґрунтування причин пропуску строку є недостатніми, а тому вважаю за необхідне залишити апеляційну скаргу без руху, надавши строк для надання особам, що подали апеляційні скарги вмотивованої заяви про пропуск строку на апеляційне оскарження ухвали суду з зазначенням обґрунтованих причин суттєвого пропуску строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами ч. 4 ст. 357 України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без руху з наданням особі, що подала апеляційну скаргу, строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків, а саме: для надання вмотивованої заяви про пропущення строку на апеляційне оскарженого рішення суду з зазначенням обґрунтованих причин суттєвого пропуску строку, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 354, 357 ЦПК України, апеляційний суд ,-

ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 06 лютого 2004 року у справі за позовом прокурора Чернівецького району в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав залишити без руху та надати особам, які подали апеляційні скарги, строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, а саме: для надання вмотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням обґрунтованих причин суттєвого пропуску строку, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для виконання.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

В разі невиконання вимог ухвали суду в частині сплати судового збору в установлений судом строк, скарга буде вважатися неподаною і повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин