Справа № 462/2902/20
УХВАЛА

01 червня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича, ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_4 ) про визнання незаконними та недійсними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно,

встановив:

22 травня 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, у якому просять визнати рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №51766215 від 25.03.2020 року недійсним з дня його прийняття; визнати незаконними дії державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича з дня внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №5199586 від 25.03.2020 року; зобов`язати державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №5199586 від 25.03.2020 року.

08 липня 2020 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі відкрито загальне позовне провадження /Т-1 а.с.91/.

11 травня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду /Т-2 а.с.40/.

30 червня 2021 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 462/2589/14-ц /Т-2 а.с.63/.

18 жовтня 2021 року ухвалою суду провадження у справі відновлено /Т-4 а.с.71/.

23 листопада 2021 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 462/6664/21 /Т-2 а.с.93/.

27 березня 2023 року ухвалою суду провадження у справі відновлено /Т-2 а.с.95/.

В судове засідання 27 квітня 2023 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явилися, представник позивачів адвокат Сєргєєва О.І. подала клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено на 01 червня 2023 року /Т-2 а.с.98,102,103/.

В судове засідання 01 червня 2023 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштового відправлення, повторно в судове засідання не з`явилися, представник позивачів адвокат Сєргєєва О.І. повторно подала клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні /Т-2 а.с.114,116/.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Приписами частини 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судові засідання на призначений день, час та місце розгляду справи не з`явилися, явку свого представника не забезпечили.

Окремо, суд звертає увагу на повторне клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Так, ч. 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У той же час, згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З огляду на викладене мотивування, суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

При цьому, суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки.

Суд зауважує, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки учасника процесу до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13, від 21 вересня 2020 року у справі №658/1141/18.

Таким чином, з огляду на викладене обґрунтування, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача внаслідок її повторної неявки до суду відсутні.

Беручи до уваги, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, двічі не з`явились в судове засідання, заяви про розгляд справи у їх відсутності не подавали, вважаю, що позов слід залишити без розгляду.

Залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє особу права повторного звернення до суду за захистом своїх прав у загальному порядку згідно ч. 2ст. 257 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича, ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_4 ) про визнання незаконними та недійсними дій державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя:

Оригінал ухвали.