ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/305/21 Номер провадження 22-ц/814/2194/23Головуючий у 1-й інстанції Романенко О.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
22 травня 2023 року м. Полтава
Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у складі судової колегії: головуючий суддя Бутенко С. Б., судді - члени колегії Обідіна О. І., Прядкіна О. В. скасовано рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2022 року та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що укладенням вказаного договору оренди землі відповідачем ОСОБА_2 порушено право оренди позивача ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, якого вона набула на підставі договору оренди землі від 05.12.2008, укладеного строком на 49 років.
Не погоджуючись з рішенням колегії суддів в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у відповідності до частини третьої статті 35 ЦПК України викладаю свою окрему думку.
Договір укладено строком на 49 років та при підписанні договору відповідачем отримано орендну плату за весь час дії договору оренди землі в сумі 63 208,29 грн, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 42 992,84 грн, встановленої висновком Відділу Держкомзему у Решетилівському районі від 03.12.2008 № 1465.
Згідно пункту 42 вказаного договору оренди землі, цей договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.
Договір посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т. М. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 05.12.2008 за № 3260807.
21.03.2019 ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності № 231 від 21.02.2018 діяв ОСОБА_3 , на підставі укладеного договору оренди землі № 7 передав спірну земельну ділянку в оренду ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» строком на 49 років 11 місяців.
25.03.2019 на підставі даного договору державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховодом К. В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про інше речове право - право оренди вищевказаної земельної ділянки.
За правилами частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Підставами для визнання недійсним правочину за змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України є недотримання в момент вчинення такого правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 кодексу, зміст якого не може суперечити як кодексу, так і іншим актам цивільного законодавства.
За приписами частини першої статті 16, частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, сторона або інша заінтересована особа може заперечити його дійсність на підставах, встановлених законом, у судовому порядку для захисту своїх прав чи інтересів.
Частиною першою статті 14, статтею 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі та набирає чинності після його державної реєстрації.
У пунктах 46.3, 46.4 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 зазначено, якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем.
У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря, якщо на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити.
Таким чином, підставою для задоволення позову ОСОБА_1 є встановлення факту державної реєстрації договору оренди землі від 05.12.2008, на підставі якого позивач заявляє про порушення свого права, відповідно до норм законодавства, що діяло до 01 січня 2013 року.
Єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (далі - договори оренди) визначав Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. № 2073, який діяв до 01.01.2013.
Вказаним порядком встановлено, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.
Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.
Договір оренди відповідно до законодавства повинен бути нотаріально посвідченим.
Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди).
Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком.
Книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради, а також у розрізі Київської, Севастопольської міської державної адміністрації. Книга прошнуровується, засвідчується підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів і скріплюється печатками.
Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належної реєстрації договору оренди землі від 05.12.2018 між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність у позивача права, яке підлягає судовому захисту в обраний позивачем спосіб.
Наданий суду позивачем примірник договору оренди землі не засвідчений гербовою печаткою та підписом уповноваженої особи. Доказів щодо реєстрації договору у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі сторонами по справі не надано і суду таких обставин не доведено.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, що момент набрання чинності договором оренди землі від 05.12.2008 не відбувся, а відтак прав первісного орендаря у позивача не виникло, відповідають встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Посилання позивача на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі № 546/775/19 є безпідставним, оскільки преюдиційного значення обставини, встановлені цим судовим рішенням, не мають. Предметом доказування у даній справі, що переглядається апеляційним судом, є факт виникнення у позивача права оренди спірної земельної ділянки, яке виникає з моменту державної реєстрації договору оренди землі, тоді як у справі № 546/775/19 предметом доказування були підстави набуття відповідачем грошових коштів, що за наявності договірних правовідносин виключає застосування статті 1212 ЦК України.
За наведених обставин вважаю, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводами апеляційної скарги не спростовується, а тому підлягає залишенню в силі.
Суддя С. Б. Бутенко