Справа № 465/6549/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2028/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

з участю: представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Державної архітектурно-будівельної інспекції в Україні в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, як правонаступника Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське Обласне Державне Комунальне Бюро технічної інвентаризації, Управління Державної Реєстрації Львівської міської ради, Четверта Львівська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Ж.М., Інспекція Державного архітектурного контролю м. Львова про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру, зобов`язання привести квартиру до попереднього стану,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Державної архітектурно-будівельної інспекції в Україні в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, як правонаступника Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське Обласне Державне Комунальне Бюро технічної інвентаризації, Управління Державної Реєстрації Львівської міської ради, Четверта Львівська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Ж.М., Інспекція Державного архітектурного контролю м. Львова, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просили:

-скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації, що проведена Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 684

-визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.10.2015 на квартиру АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_10 реєстраційною службою ЛМУЮ 07.10.2015 та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за №1 цього ж дня;

-визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 14.03.2016, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстрований в реєстрі за № 3-997;

-визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_2 по договору дарування, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 14.03.2016;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.04.2016, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М., зареєстрований за №1040;

-визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію такого права власності на майно індексний №29495638 від 04.05.2016 року за ОСОБА_12 по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.04.2016, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М., зареєстрованого за №104;

-зобов`язати ОСОБА_2 привести квартиру АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме стану квартири, згідно технічного паспорту, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 01.11.2002 у, вивільнити спільні приміщення горища;

-зобов`язати ОСОБА_12 не чинити перешкод позивачам у користуванні спільними приміщеннями горища будинку АДРЕСА_3 ;

-стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 судові витрати, зокрема сплачений судовий збір, витрати на проведення експертизи та витрати на правову допомогу.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони являються співвласниками кв. АДРЕСА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . Спільними приміщеннями вони користуються з ОСОБА_7 , а також з ними проживають члени їх сім`ї - ОСОБА_9 та ОСОБА_13 . Їм стало відомо, що власником квартири, яка знаходиться над квартирою АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою є ОСОБА_2 , яка набула вказане житло у власність по договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_11 , який у свою чергу був обдаровуваним цим житлом його матір`ю - ОСОБА_10 . Як зазначається позивачами, у 2004 році ОСОБА_10 намагалась здійснити реконструкцію належного їй житла шляхом розширення площі її квартири за рахунок площі спільного горища, однак через ненадання згоди сусідів, дозвіл на виконання будівельних робіт було скасовано інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області. Вважають також, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_10 , фактично зареєстроване на неіснуючий об`єкт нерухомості. В подальшому, у 2016 році, ОСОБА_2 розпочала фактичну реконструкцію квартири АДРЕСА_5 за рахунок площі спільного горища, в результаті чого позивачам завдано збитків пошкодженням належного їм майна. Згодом, позивачам стало відомо також, що право власності на ніби-то реконструйовану квартиру АДРЕСА_5 набуте ОСОБА_10 у 2014 році як на об`єкт будівництва третьої категорії складності через подання до Держархбудінспекції у Львівській області декларації про готовність об`єкта до експлуатації, однак, так як даний будинок являється пам`яткою архітектури місцевого значення, прийняття в експлуатацію повинно здійснюватись, на їх думку, на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, відтак, вважають, що узаконення реконструкції відбулось шляхом незаконного заниження категорії складності без отримання передбачених законом документів. Вважають вищевказані дії відповідачів та вчинені ними правочини незаконними, а договори, в результаті яких відбулась зміна власників житла такими, що повинні бути визнані судом недійсними.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.03.2021 позов задоволено частково.

Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації, що проведена Департаментом державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 68.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.10.2015 на квартиру АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_10 реєстраційною службою ЛМУЮ 07.10.2015 року та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав за №1 цього ж дня.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь позивачки ОСОБА_4 1102,40 грн судового збору.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.05.2021 стягнуто з ОСОБА_10 9600,00 грн. понесених судових витрат.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.03.2021 в частині задоволення позовних вимог в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не врахував, що в умовах, коли чинним є договір дарування від 14.03.2016, за яким ОСОБА_10 право власності на спірну квартиру передала ОСОБА_14 , а також в умовах, коли чинним є договір купівлі-продажу від 28.04.2016, за яким ОСОБА_2 набула спірну квартиру у власність у ОСОБА_14 , а також в умовах наявності зареєстрованого в ДРРП права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру - саме по собі скасування зареєстрованої на ім`я ОСОБА_10 декларації про готовність до експлуатації об`єкта нерухомого майна та виданого на її ім`я свідоцтва про право власності на спірну квартиру не може забезпечити відновлення того права, про захист якого просили позивачі в позовній заяві. Відтак суд безпідставно задоволив позовні вимоги в оскаржуваній частині. Просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Також рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.03.2021 оскаржила представник позивачів ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність га необгрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в резолютивній частині ухвали Франківського районного суду м. Львова про закінчення підготовчого провадження від 18.06.2020 у даній справі, суд прийняв до розгляду позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування, висновок, наявний в оскаржуваному рішенні суду, про незаявлення вищевикладеної позовної вимоги є помилковим та таким, що порушує вимоги цивільного процесуального законодавства. Звергає увагу суду про те, що заяву про відмову від частини позовних вимог ні будь-хто з позивачів, ні їхній представник до суду не подавали, така заява судом не розглядалась, на обговорення не ставилась і рішення по суті такої заяви судом не приймалось. Вважає, що суд дійшов до помилкового визнання Висновку експерта недопустими доказом, що потягнуло за собою невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та до неповного з`ясування обставин що мають значення для справи. Вважає, що суд відмовивши в задоволенні позовних вимог, помилково залишив у власності ОСОБА_2 квартиру з неіснуючими параметрами в площині спільних приміщень горища, яке належить усім співвласникам будинку у тому числі позивачам. Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

-визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 14.03.2016, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстрований в реєстрі за № 3-997;

-визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_2 по договору дарування, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 14.06.2016;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.04.2016, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідчений Урумовою Ж.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, реєстровий № 1040;

-визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію такого права власності на майно індексний № 29495638 від 04.05.2016 року за ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.04.2016, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідченого Урумовою Ж.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, реєстровий № 104;

-зобов`язати ОСОБА_2 привести квартиру АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме до стану квартири, згідно технічного паспорта виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 01.11.2002, вивільнити спільні приміщення горища;

-зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачам у користуванні спільними приміщеннями горища будинку АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачів ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу позивачів, скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 просила залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав свою апеляційну скаргу, заперечив проти задоволення скарги представника позивачів.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_1 задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира спільного заселення № 8а за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 10.11.2003 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2954942 від 01.03.2004.

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно № 2183740, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1688859 від 09.10.2003, власником квартири АДРЕСА_2 , площею 56,5 кв.м. є ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу № 4162 від 26.09.2003, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П.

Згідно з розпорядженням Франківської районної адміністрації №336 від 17.03.2004 ОСОБА_10 дозволено за власні кошти виконати ремонтно-будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_3 відповідно до проектних пропозицій.

Як вбачається з договору № 50 від 16.09.2004, укладеного між відділом житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_10 , замовник при реконструкції квартири АДРЕСА_2 за рахунок площі горища бере на себе зобов`язання здійснити ремонтно-будівельні роботи а саме ремонт покрівлі в будинку, благоустрій прибудинкової території, ремонт фасаду з заробленням зовнішніх тріщин.

Разом з тим, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12.09.2005 визнано незаконним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про реконструкцію квартири АДРЕСА_2 , зобов`язано мешканців квартири АДРЕСА_5 вищезгаданого будинку усунути перешкоди в користуванні позивачам спільною власністю, зокрема горищем та надати їм вільний доступ на нього через вхід, що розташований у квартирі АДРЕСА_2 .

З листа Франківської районної адміністрації №35-77 від 09.01.2013 вбачається, що оскільки рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12.09.2005 скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації про реконструкцію квартири АДРЕСА_2 , районна адміністрація не має підстав для продовження терміну дії договору на переобладнання горищ на мансардні поверхи від 16.09.2004 за №50.

Дозволом на виконання будівельних робіт № 507/08 від 18.07.2008, ОСОБА_10 надано право на реконструкцію квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_3 .

Як вбачається з відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 7/13-06-1887 від 22.03.2011, наданої ОСОБА_5 , а також наказу №8-С/Д від 11.03.2011, на підставі службового розслідування скасовано дозвіл на виконання будівельних робіт № 507/08 від 18.07.2008 на реконструкцію квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_3 , виданого ОСОБА_10 . Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області.

09.02.2012 ОСОБА_10 звернулась до Франківської районної адміністрації з заявою про повідомлення про порядок реконструкції квартири (приватна власність) без зміни площі, тільки перепланування.

З повідомлення Франківської районної адміністрації №35-828 від 29.02.2012 вбачається, що для розгляду питання надання технічних висновків про перепланування житлових будинків та квартир необхідно подати зокрема заяву від усіх повнолітніх співвласників (наймачів) будинку (квартири) із зазначенням повної адреси і номера телефону на ім`я голови районної адміністрації.

08.09.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було зареєстровано за № ЛВ68 Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: реконструкція квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_3 .

Згідно Договору дарування від 14.03.2016, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_11 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 178,3 кв.м.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №69944845 від 06.10.2016, власником квартири АДРЕСА_2 , площею 178,3 кв.м. є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2016, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , зареєстрованого за №1040 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М.

Відповідно до технічного паспорту квартири АДРЕСА_2 площа такої станом на 01.11.2002 становила 56,5 кв.м., а станом на 11.08.2014 178,3 кв.м.

Відповідно до відповіді Франківської районної адміністрації №3505-687 від 04.10.2016 фактів самовільної реконструкції чи добудови в будинку зокрема мешканцями квартири АДРЕСА_5 не встановлено. Згідно договору купівлі-продажу реконструйована за рахунок горища квартира АДРЕСА_5 загальною площею 178,3 кв.м. перебуває у власності ОСОБА_2 , горище по стояку квартири АДРЕСА_3 відсутнє.

З відповіді Франківської районної адміністрації №3505-1163 від 04.11.2016 вбачається, що впродовж 2007-2016 років районною адміністрацією не приймалися розпорядчі документи щодо реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_2 за рахунок площі горища.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 у справі № 1-22/2011 власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи, такого дозволу позивачі, як співвласники приміщення спільного користування, на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_3 не надавали.

Відповідно до положень п.5 «Порядку віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорії складності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 557, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, до IV категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які зокрема можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини місцевого значення.

Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 є пам`яткою культурної спадщини відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 671 від 13.12.1991.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Суд першої інстанції, встановивши, що будинок АДРЕСА_3 є пам`яткою культурної спадщини, прийшов до правильного висновку, що прийняття такого об`єкту здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, а не декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із рішенням суду про задоволення позову в частині скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 , що проведена Департаментом державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 68, та, відповідно, похідної вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.10.2015 на квартиру АДРЕСА_2 , виданого ОСОБА_10 .

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із рішенням суду в частині мотивів відмови у задоволенні позову, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту правачи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, провадження 14-364цс19, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, провадження № 12-84гс20).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14).

Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику у його фактичне володіння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки захоплене відповідачем ОСОБА_10 горище загального користування багатоквартирного будинку у складі спірного приміщення квартири вибуло із власності співвласників будинку поза їх волею, то саме пред`явлення співвласниками будинку позову до кінцевого набувача права на цей об`єкт нерухомого майна про його витребування на підставі статті 387, 388, 396 ЦК України відповідало б вимогам закону та є належним способом судового захисту.

Надаючи оцінку позовним вимогам щодо зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 привести квартиру АДРЕСА_2 до попереднього стану, вивільнити спільні приміщення горища та зобов`язання не чинити перешкоди позивачам у користуванні спільними приміщеннями горища будинку, колегія суддів виходить з того, що такі дії може бути зобов`язано здійснити власника майна, у випадку повернення певного майна законному власнику у його фактичне володіння.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний позивачами спосіб захисту є неналежним та неефективним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.03.2021 слід змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 02.06.2023

Головуючий

Судді