Справа № 145/410/20
Провадження № 22-ц/801/1083/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Куленко О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Воробйова В. В., в залі суду в м. Вінниці, повний текст судового рішення складено 27 березня 2023 року,

за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.04.2020 року у справі №145/410/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

постановив:

У листопаді 2022 ОСОБА_2 звернувся до Тиврівського районного суду Вінницької області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року у справі №145/410/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку. Заявник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , яким визнано дійсним договір міни земельними ділянками, укладений 15.01.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого були належна ОСОБА_1 на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 0:01:003:0480 площею 1,6681 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, та належна ОСОБА_2 на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 0:01:003:0461 площею 1,6680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області; визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0:01:003:0461 площею 1,6680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Підставою для задоволення позову стало визнання позовних вимог представником відповідача ОСОБА_3 . Про існування вказаного вище судового рішення ОСОБА_2 дізнався 04.11.2022 під час отримання інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 зазначає, що ні з ОСОБА_1 , ні з адвокатом Лісниченком С. В., він не укладав жодних угод про міну земельними ділянками та на представництво. З відкритих даних він дізнався телефон адвоката ОСОБА_3 , зателефонував йому і запитав, на якій правовій підставі він представляв його інтереси. Останній повідомив, що його колега показав йому доручення від його імені з правом передоручення і сказав, що зробить в цей день довіреність і попросив прийняти участь в судовому засіданні, тому він і виписав ордер, на підставі якого представляв його інтереси, однак передоручення так і не зробив. Таким чином, вказана особа не мала права представляти права ОСОБА_2 та визнавати позов у суді.

Після задоволення заяв про відводи та самовідводи суддями Тиврівського районного суду Вінницької області, справу було передано до Вінницького міського суду Вінницької області як найбільш територіально наближеного суду за розпорядженням голови Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.01.2023, у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду заяви.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.04.2020 у справі № 145/410/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задоволено.

Скасовано за нововиявленими обставинами рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.04.2020 у справі №145/410/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де вказав, що таке рішення є помилковим у зв`язку з недоведеністю обставин, які суд вважає встановленими, невідповідністю висновків суду дійсними обставинами справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтував своє рішення виключно показами представника відповідача адвоката Лісниченка С. В. Крім того, місцевий суд послався і на те, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області було взято до уваги договір міни земельних ділянок, який викладений у простій письмовій формі та який не посвідчений нотаріально, відповідач же в свою чергу заперечує факт, укладення договору міни з позивачем. На думку скаржника, в основу рішення були покладені лише твердження відповідача та його представника, що не були підтверджені жодними доказами. Твердження відповідача відносно того, що він не укладав договір із адвокатом Лісніченком С. В., в свою чергу той не мав права представляти його інтереси та визнавати позов в судовому засіданні, не підтверджено жодним доказом. Сторони в засіданні повідомили, що відомостей щодо притягнення адвоката до відповідальності немає. Тому, такі процесуальні недоліки розгляду справи, на які вказує заявник, не вважаються нововиявленими обставинами, проте якщо дана обставина буде підтверджена належними доказами, це може бути підставою для перегляду судового рішення. Враховуючи те, що підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами не було, в задоволені даної заяви необхідно було відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Путілін Є. В. зазначив, що подану апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, оскільки жодних угод із адвокатом Лісниченком С. В. відповідач не укладав, тим більше визнавати позов не уповноважував, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Киришов О. В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Путілін Є. В. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним критеріям.

Судом встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.04.2020 у справі №145/410/20 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку. Визнано дійсним договір міни земельними ділянками, укладений 15.01.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого були належна ОСОБА_1 на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 0:01:003:0480 площею 1,6681 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, та належна ОСОБА_2 на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 0:01:003:0461 площею 1,6680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0:01:003:0461 площею 1,6680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним при подачі заяви судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с.26-27).

Зі змісту рішення суду вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_2 представляв на підставі ордеру адвокат Лісниченко С. В., який позов визнав.

З пояснень свідка ОСОБА_3 наданих в судовому засіданні встановлено, що його попросили представляти інтереси ОСОБА_2 під час розгляду справи про визнання права власності на земельну ділянку та запевнили, що сторони дійшли згоди щодо міни земельними ділянками та ОСОБА_2 підпише згодом договір з ним. Тому, він виписав ордер та представляв інтереси ОСОБА_2 в суді. Договору про надання правничої допомоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не укладали. Про те, що ОСОБА_3 представляє інтереси ОСОБА_2 без договору про надання правничої допомоги з ним та фактично без його відома, ОСОБА_3 в судовому засіданні 22.04.2020 суд не повідомляв.

При ухваленні вказаного рішення Тиврівським районним судом Вінницької області було взято до уваги договір міни земельних ділянок, викладений у простій письмовій формі і який нотаріально не посвідчений. Укладання договору міни земельними ділянками з ОСОБА_1 відповідач категорично заперечує. Представник відповідача заперечує сам факт підписання цього договору ОСОБА_2 .

Отже на час ухвалення цього рішення, судом не була врахована та обставина, що ОСОБА_2 ні з ОСОБА_1 , ні з адвокатом Лісниченком С. В., не укладав жодних угод про міну земельними ділянками та на представництво. Таким чином, вказана особа не мала права представляти інтереси ОСОБА_2 та визнавати позов у суді.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що в заяві наведені встановлені законом обставини, на підставі яких може бути переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення суду, оскільки під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, вказані обставини не були суду відомі, про них стало відомо після набрання рішенням суду законної сили, тоді як вони впливають на висновки суду під час ухвалення рішення суду.

З приводу недотримання сторонами правочину нотаріального посвідчення договору міни земельними ділянками, то судом взято до уваги, що ОСОБА_2 будучи власником земельної ділянки не вчинив жодних дій щодо її добровільної міни, зокрема нотаріального укладення договору, та заперечує сам факт укладання будь-якого договору з ОСОБА_1 . Отже, наразі ОСОБА_2 залишається її власником, а тому існують істотні для справи обставини, що не були відомі відповідачу на час розгляду справи та не були встановлені судом.

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, а тому скасував рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.04.2020 у справі №145/410/20 та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина друга статті 628 ЦК України).

Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої, другої статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно частини першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною четвертою статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Крім того, відповідно до статті 132 Земельного кодексу України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

За змістом ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Так, ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 04 березня 2019 року в справі № 665/2266/16-ц та від 30 жовтня 2019 року в справі № 140/2001/17, від 22 лютого 2021 року в справі № 545/440/18.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц (провадження № 61-9087св21), зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.

Водночас, звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач ОСОБА_1 просив визнати дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України саме договір міни земельними ділянками від 15 січня 2020 року, укладеного у письмовій формі, посилаючись на те, що сторони договору дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, проте відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, мотивуючи ухилення наданням всіх необхідних документів та відсутністю у нього коштів на нотаріальне оформлення договору.

Апеляційний суд погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, зокрема, що ОСОБА_2 , будучи власником земельної ділянки, не вчиняв жодних дій щодо добровільної міни, домовленості щодо нотаріального укладення договору та заперечує сам факт укладення будь-якого договору з ОСОБА_1 .

При цьому суд вірно визнав зазначені обставини нововиявленими, оскільки вони є істотними для справи, проте визнання виконання договору від 15.01.2020 сторонами, які домовилися щодо усіх істотних умов міни, стало підставою для задоволення позову рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун