Справа № 444/1697/23
Провадження № 2/444/650/2023
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

30 травня 2023 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Олещук М. М., оглянувши та вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕР ПРО» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ :

До Жовківського районного суду Львівської області звернулася із позовом ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕР ПРО» про стягнення грошових коштів в сумі 446169,00 гривень.

При зверненні із зазначеним вище позовом позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову у даному спорі до моменту вирішення його по суті шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРХ ПРО» (04050 м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд. 15, ) в межах суми позовних вимог в розмірі 446169,00 гривень.

Заяву обґрунтовує тим, що вона звернулась до суду з позовними вимогами щодо стягнення на її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРХ ПРО» грошових коштів, які були нею перераховані на виконання Договору №41 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Фактично предметом позову є спір щодо повернення грошових коштів, сплачених нею на придбання квартири, яка, однак, так і не була передана їй у власність та була відчужена відповідачем на користь третіх осіб. Позивачка звертає увагу суду на той факт, що відповідачем по факту договірних відносин не передано ні квартири, як предмету договору купівлі-продажу, ні повернуто грошових коштів, незважаючи на те, що відчуження нерухомого майна на користь третьої особи відбулось ще в 2021 році. Вона разом з третіми особами є заявником до правоохоронних органів щодо незаконних дій керівництва відповідача, за результатом якого відкрите кримінальне провадження за №0000081, яке проводиться в досудовому порядку і на даний час. Крім цього, відповідач, як вбачається з матеріалів позовної заяви, неодноразово змінював юридичну адресу, найменування юридичної особи, засновників та керівників, що додатково свідчить про умисел відповідача на уникнення відповідальності. Також змінено основний вид діяльності юридичної особи з «41.10 Організація будівництва будівель» на «46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення», а у власності залишилось декілька нежитлових кладових приміщень загальною площею приблизно 300,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою за №317291999 від 09.12.2022 року. На даний час також проводиться відчуження майна належного відповідачеві, що однозначно вказує на факт умисного ухилення відповідача від виконання зобов`язань щодо повернення будь-яких коштів своїх кредиторам.

ОСОБА_1 в заяві зазначає, що задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача в межах суми позовних вимог, не несе для останнього будь-яких негативних наслідків, не покладає додаткових обтяжень та не перешкоджає веденню господарської діяльності, а у випадку відмови у задоволенні позовних вимог по даному спорі відповідач продовжить належним чином розпорядження власним нерухомим майном. У той час, як відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову в даному випадку призведе до того, що захист прав, свобод та інтересів позивачки, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

За таких обставин, вважає, що необхідно вжити заходи забезпечення позову та просить заяву задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, учасники справи в судове засідання на розгляд заяви про забезпечення не викликалися, а тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Перевіривши доводи заяви, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст.151ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в пунктах 4, 5 згаданої вище Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При застосуванні відповідних заходів забезпечення позову слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню господарську діяльність юридичних осіб. Суд також повинен враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Необхідно зазначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує те, що накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕР ПРО» по своїй суті є втручанням у діяльність підприємства, стосується інтересів невизначеного кола осіб, які перебувають, зокрема, у трудових відносинах з відповідачем.

Як встановлено з поданої позивачкою заяви про забезпечення позову, така не містить доказів, існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, в разі не вжиття, вказаного в заяві виду забезпечення позову.

Таким чином, перевіривши та оцінивши подані заявником докази та врахувавши доводи її заяви, суд дійшов висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРХ ПРО» в межах суми позовних вимог в розмірі 446169,00 гривень .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.149-153,259-260,353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕР ПРО» про стягнення грошових коштів шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕРХ ПРО» (04050 м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд. 15, ) в межах суми позовних вимог в розмірі 446169,00 гривень - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 30.05.2023 року.

Суддя Олещук М. М.