Дата документу 29.11.2023
Справа № 334/3451/22
Провадження № 2/334/275/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», третя особа: ОСОБА_2 , про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з виконанням

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа: ОСОБА_2 про припинення зобов`язання за кредитним договором № 0703/0608/71-124 від 19.06.2008 у зв`язку з його виконанням та зняти усі похідні обмеження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2008 між нею та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», було укладено кредитний договір №0703/0608/71-124, згідно якого вона отримала валютний кредит на квартиру в м. Запоріжжі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею і банком було укладено договір іпотеки, предметом якого була придбана за кредитні кошти квартира, також між банком і ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, який заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2014 був задоволений.

В рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на майно позивачки та обмежено її право на виїзд за кордон.

В ході виконання рішення сторони домовилися, що право власності на квартиру переходить до ТОВ «Кредитні Ініціативи», а кредитний договір № 0703/0608/71-124 від 19.06.2008 ТОВ «Кредитні Ініціативи» припиняють як виконаний в повному обсязі.

12.02.2019 право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Після цього позивачці було видано довідку, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» претензій до ОСОБА_1 за кредитним договором немає, заборгованість за договором погашена за рахунок предмета іпотеки.

Однак державний виконавець на підставі цієї довідки відмовився закрити виконавче провадження, скасувати арешт та обмеження виїзду за кордон, посилаючись на те, що довідка складена без вказання номера документа та номера справи, тому ідентифікувати по якій справі виконані зобов`язання неможливо.

ТОВ «Кредитні Ініціативи» відмовило ОСОБА_1 видати довідку, яка б містила всю необхідну інформацію для закриття виконавчого провадження.

Позивачка знову звернулась до ТОВ «Кредитні Ініціативи» з проханням закрити погашений кредитний договір та знову отримала аналогічну довідку, в якій зазначено, що претензій до неї немає, кредит погашений.

Ухвалою від 29.08.2023 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

З урахуванням ухвали суду від 29.08.2023 про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 17.10.2023 подала уточнену позовну заяву, у якій додатково до доводів первісної позовної заяви в обґрунтування позову зазначає про належне виконання нею зобов`язань за кредитним договором, та з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові №761/36873/18 від 22.02.2022, просить суд припинити правовідношення по кредитному договору № 0703/0608/71-124 від 19.06.2008 у зв`язку з належним виконанням кредитного договору.

Представник відповідача надав заперечення на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2014 по цивільній справі № 334/9312/14-ц за позовом ТОВ «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сума заборгованості за кредитним договором складає 1737889,90 грн. Відповідно до висновку про вартість майна від 15.11.2018, вартість трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становить 578781,00 грн. Таким чином, ТОВ «Кредитні Ініціативи» не задоволено вимоги за кредитним договором в повному обсязі за рахунок набуття права власності на предмет іпотеки, що у відповідності до пункту 2.3. Кредитного договору, укладеного сторонами, не позбавляє права кредитора на отримання суми, якої бракує для повного задоволення своїх вимог, за рахунок іншого майна боржника, а отже кредитний договір № 0703/0608/71-124 від 19.06.2008 за даних обставин не може бути припиненим у зв`язку із набуттям права власності ТОВ «Кредитні Ініціативи» на предмет іпотеки. Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В судове засідання позивачка не з`явилася. Звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотеко держателя щодо виконання основного зобов`язання боржником-фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Пунктом 2.3 кредитного договору встановлено, що у випадку звернення стягнення на предмет застави і при недостатності суми, що виручена від реалізації предмету застави, для повного задоволення своїх вимог банк має право одержати суму, якої бракує для повного задоволення своїх вимог, за рахунок іншого майна позивальника відповідно до чинного законодавства. Вартість іпотечного майна є меншою, ніж розмір заборгованості, стягнутий рішенням суду від 19.11.2014, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підстави звільнення від доказування визначені ст. 82 ЦПК України, згідно положень якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 19.06.2008 між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі ВАТ «Сведбанк») укладено кредитний договір №0703/0608/71-124, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 77300,00 доларів США під 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 19.06.2033.

Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

19 червня 2008 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно розділу 2 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язань позичальника по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування кредитом, виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається позичальником, а саме, квартири АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 19.06.2008 між сторонами укладено іпотечний договір № 0703/0608/71-124Z-1, який забезпечує виконання всіх зобов`язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем, що випливають із укладеного між ними кредитного договору. Предметом іпотеки за іпотечним договором є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 .

Також між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 19.06.2008 № 0703/0608/71-124-Р-1.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», був укладений договір факторингу, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 були відступлені ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».

В свою чергу, згідно договору від 28.11.2012 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» відступило право вимоги за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Таким чином, ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло права вимоги за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 і іпотечним договором, яким забезпечено виконання зобов`язання по зазначеному кредитному договору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2014 було задоволено позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягнуто заборгованість за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 у загальному розмірі 1737889,90 грн., з яких заборгованість за кредитом - 906015,08 грн., заборгованість за відсотками 608853,79 грн., пеня 223021,03 грн.

Згідно листа Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя від 15.11.2019 №11/50463667, у Дніпровському ВДВС м. Запоріжжя на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №334/9312/14-ц, виданого 16.03.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» 906015,08 грн. (ВП50463667).

За даними АСВП на теперішній час виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 відсутні.

27 квітня 2018 року за вих. № 1140 ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу ОСОБА_1 направило письмову вимогу, в якій, посилаючись на наявність виниклої станом на день вимог простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 0703/0608/71-124 в сумі 403342,35 доларів США, вимагало усунути порушення зобов`язання та попередило, що у випадку невиконання цієї вимоги через тридцять днів з моменту її отримання буде змушене розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у власність.

12 лютого 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» в особі представника за довіреністю Волощука О. М. звернулося до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С. О. із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С. О. від 15 лютого 2019 року, індексний номер: 45553497, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Тобто, ТОВ «Кредитні Ініціативи» в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», скористалося своїм правом та задовольнило свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_5 останній придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Після переходу права власності на іпотечне майно до ТОВ «Кредитні ініціативи» та укладення 26.03.2019 договору купівлі-продажу квартири між ТОВ «Кредитні ініціативи» і ОСОБА_5 , ОСОБА_1 16.10.2019 звернулась до Дніпровського ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття обмежень у виді арешту майна та обмеження виїзду за кордон, надавши листа ТОВ «Кредитні Ініціативи» від 11.07.2019 №110719/4 щодо відсутності претензій до ОСОБА_1 за кредитним договором у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки.

З відповіді Дніпровського ВДВС вбачається, що заява була залишена без задоволення через відсутність у довідці ТОВ «Кредитні Ініціативи» відомостей щодо номеру справи/виконавчого листа, яких стосується зазначена інформація, роз`яснено порядок зняття арешту з майна боржника.

На повторні запити ОСОБА_1 ТОВ «Кредитні Ініціативи» надало довідки аналогічного змісту.

Зокрема, у листах №280819/4 від 28.08.2019, №180919/6 від 18.09.2019 ТОВ «Кредитні Ініціативи» повідомило про відсутність претензій зі сторони ТОВ «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 за кредитним договором у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки.

З метою захисту порушених прав, викликаних бездіяльністю кредитора ТОВ «Кредитні Ініціативи», який звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, однак не визнає того, що зобов`язання позивачки за кредитним договором припинилися, позивачка звернулась до суду.

При цьому, рішення про реєстрацію права власності ТОВ «Кредитні Ініціативи» на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №0703/0608/71-124 від 19.06.2008 в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оспорювалося в суді.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2021 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.12.2022 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишено без змін.

Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, не підлягають доказуванню обставини, встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, у даній справі, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно з ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Наведена норма права передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором.

Таким чином, за змістом статей 1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по інших іпотечних договорах, приводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки.

Такі правові висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 756/31271/15-ц (провадження № 61-4156св18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц (провадження № 61-22462св18).

Виходячи зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , позивачка пов`язує необхідність припинення зобов`язання за вказаним кредитним договором з його виконанням, проведеним належним чином.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином (стаття 599 ЦК України).

Натомість, положення ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку спеціальну самостійну підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Тобто частина п`ята статті 36 Закону України «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.

Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилася після позасудового врегулювання фактично невиконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.

Саме такого правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 03 серпня 2021 року у справі № 814/775/20 (провадження № 61-7990ав21), від 27 лютого 2019 року у справі № 263/3809/17 (провадження № 61-39107св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц (провадження № 61-43694св18), у справі № 646/7699/13-ц (провадження № 61-9822св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 337/7391/13-ц (провадження № 61-26751св18), від 20 листопада 2020 року у справі № 295/795/19 (провадження № 61-12137св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 754/5275/16 (провадження № 61-13148св19), від 11 березня 2021 року у справі № 524/378/17 (провадження № 61-21241св19).

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

Зокрема, Закон України «Про іпотеку» як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору.

Стаття 36 зазначеного Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частина четверта статті 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після звершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено.

Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність).

У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом.

Допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.

До такого висновку слід дійти з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно та солідарну відповідальність поручителя з боржником. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності своїх дій.

Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин.

Разом із цим при тлумаченні вказаних норм права враховується принцип свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, оскільки сторони є вільними при укладенні договору, що означає можливість забезпечення основного зобов`язання як у повному обсязі, так і в його частині відповідно до умов забезпечувального правочину, а кредитор при укладенні іпотечного договору не позбавлений можливості оцінити всі звичайні ризики, у тому числі і вірогідність того, що за рахунок вартості іпотечного майна (як забезпечувального правочину) не буде забезпечено основне зобов`язання в повному обсязі.

Водночас частина третя статті 6 ЦК України дозволяє сторонам у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо відступ від положень закону в цих актах прямо це заборонено, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частина четверта статті 591 ЦК України додатково вказує, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, керуючись принципом свободи договору, сторони можуть відступити від положень як статті 36 Закону України «Про іпотеку», так і загальних положень ЦК України щодо реалізації предмета іпотеки.

Якщо такого відступу від положень цивільного законодавства не було здійснено за договором, кредитор не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення та стягувати різницю між сумою зобов`язання та вартістю предмета іпотеки.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.

Згідно із п. 2.3 кредитного договору, на який посилається представник відповідача у своїх запереченнях проти позову, при непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені цим договором, банк має право звернути стягнення на предмет застави, та/або звернутися до суду. У випадку звернення стягнення на предмет застави і при недостатності суми, що виручена від реалізації предмету застави, для повного задоволення своїх вимог, банк має право одержати суму, якої бракує для повного задоволення своїх вимог, за рахунок іншого майна позичальника відповідно до чинного законодавства України.

Відтак, зміст п. 2.3 кредитного договору не містить відступу від положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку» і загальних положень ЦК України щодо реалізації предмета іпотеки.

Способи звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотеко держателя врегульовані пунктом 12 договору іпотеки від 19.06.2008 № 0703/0608/71-124-Z-1, згідно якого за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у ньому способів, зокрема, згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, викладене в пп. 12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору.

Підпунктом 12.3.1 договору іпотеки від 19.06.2008 № 0703/0608/71-124-Z-1 встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки.

Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки.

Тобто договір іпотеки від 19.06.2008 № 0703/0608/71-124-Z-1 не містить умови про погодження сторонами у встановленій формі застереження щодо відступу від положень статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки такого відступу від положень цивільного законодавства не було здійснено за договором, кредитор не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення на предмет іпотеки.

Внаслідок завершення позасудового врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором припинилися в цілому, в тому числі в непогашеній за рахунок іпотечного майна частині.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (провадження №14-121цс21) Велика Палата Верховного Суду погодилась, зокрема, з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц (провадження № 61-22462св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19 (провадження № 61-12137св19), про те, що в разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями цього Закону всі наступні вимоги є недійсними.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на належність такого обраного позивачем способу захисту, як припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням (зверненням стягненням на предмет іпотеки), оскільки за своєю суттю він є позовом про визнання відсутнього права.

Отже, за вказаних обставин позивачка має право заявити позов про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням (зверненням стягнення на предмет іпотеки). Такий спосіб захисту є належним і за своєю суттю є позовом про визнання відсутнього права.

Аналізуючи досліджені судом докази у справі суд доходить висновку, що зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору №0703/0608/71-124 від 19.06.2008, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , є таким, що припинено.

У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 19, 81, 141, 263-265, 268, 354, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», третя особа: ОСОБА_2 , про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з виконанням задовольнити.

Визнати зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору №0703/0608/71-124 від 19.06.2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , припиненим у зв`язку з його виконанням (зверненням стягнення на предмет іпотеки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , адреса: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Турбіна Т. Ф.