П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2023 року м. Київ

Справа №939/1552/22

Провадження № 22-ц/824/8087/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 20 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DN81AR03110098, за яким банк надав кредит на суму 98 868,58 грн, строком кредитування до 19 листопада 2014 року.

Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і 30 листопада 2011 року Бородянським районним судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави за наявною заборгованістю станом на 20 лютого 2011 року.

За період з 20 лютого 2011 року по 20 листопада 2021 року відповідачка має заборгованість у розмірі 167 738,89 грн, яка складається з: 145 182,74 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 22 556,15 грн - 3 % річних.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 167 738,89 грн та судові витрати.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У лютому 2023 року представник відповідачки ОСОБА_2 подала відзив на позов, який мотивований тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк»

є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки, пред`явивши позов до відповідачки про звернення стягнення на предмет застави 21 грудня 2010 року, банк скористався своїм правом дострокового погашення за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 19 листопада 2014 року на 21 грудня 2010 року

і строк дії кредитного договору закінчився.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого

2023 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що кредитор, звернувшись у 2010 році із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом звернення стягнення на предмет застави), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. Позивачем не надано жодних доказів щодо виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 грудня 2011 року, продажі автомобіля та розміру отриманих банком від цього коштів, що позбавляє суд можливості встановити наявність чи відсутність заборгованості відповідачки перед банком по наданому кредиту.

23 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з ухваленням рішення суду про стягнення боргу у 2011 році зобов?язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов?язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Витребувано з Бородянського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 939/1552/22 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

26 квітня 2023 року матеріали справи № 939/1552/22 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 травня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 167738,89 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268400,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 20 листопада 2007 року між банком та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі

98868,58 грн. на строк до 19 листопада 2014 року зі сплатою 9,6 % річних.

В якості забезпечення зобов`язань за кредитом відповідачка уклала з банком договір застави рухомого майна від 20 листопада 2007 року, згідно якого в заставу передала транспортний засіб марки «DADI», модель BDD1022SE, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.14-16) та встановлено постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року (а.с.47-50).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 06 грудня

2011 року, що набрало законної сили 19 грудня 2011 року, у цивільній справі № 2-346/11, за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 за кредитним договором

№ DN81AR03110098 від 20 листопада 2007 року в рахунок погашення заборгованості в розмірі 97 462,00 грн. звернено стягнення на предмет застави - автомобіль «DADI», модель BDD1022 SE, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.51).

Звертаючись до суду з цими позовними вимогами, А КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 167 738,89 грн, з яких: 145 182,74 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов?язання та 22 556,15 грн - 3 % річних від простроченої суми, що нараховані за статтею 625 ЦК України на суму заборгованості у розмірі 71 369,65 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, та аргументам, наведеним у апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходиться з такого.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням

є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

У справі, яка розглядається, предметом позову є стягнення з відповідача інфляційних втрат та процентів за користування коштами, які нараховані на суму заборгованості після зміни строку виконання основного зобов?язання.

Тобто, фактично банк просить стягнути з відповідача на свою користь нараховані відсотки та інфляційні втрати за статтею 625 ЦК України на суму боргу після звернення до суду з позовом про стягнення цієї заборгованості.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися

у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Однак позов у цій справі подано саме у зв`язку з неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами після зміни строку виконання зобов?язання, в даному випадку після звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення кредитного договору і невиконання відповідачем рішення суду, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від

23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 березня 2018 року

у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Київський апеляційний суд звертає увагу на те, що під охоронними правовідносинами прав та інтересів позивача, які забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України мається на увазі період який починається з моменту зміни строку виконання основного зобов?язання або закінчення строку дії кредитного договору, до моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості.

За таких обставин, беручи до уваги предмет заявлених позовних вимог у справі, яка переглядається, нарахування відсотків за статтею 625 ЦК України на суму боргу після закінчення дії кредитного договору (у даному випадку звернення банка до суду з позовом про стягнення заборгованості) як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання не ґрунтується на законі.

В даному випадку належним способом захисту є стягнення з боржника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення.

Проте таких вимог позивачем не заявлено.

За таких обставин Київський апеляційний дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за обставин цієї справи нарахування відсотків за статтею 625 ЦК України на суму боргу після закінчення дії кредитного договору

(у даному випадку звернення банка до суду з позовом про звернення стягнення) як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання не передбачено законом.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від

28 лютого 2023 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від

28 лютого 2023 року - без змін, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв?язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції, Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна