КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ-Сервіс» про стягнення пені, -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «МТІ-Сервіс» пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за невиконання роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві в сумі 882 грн.

Позовна заява обгрунтовував тим, що 10.02.2017 року ОСОБА_1 придбав планшетний комп`ютер Samsung Galaxy A 10.1 LTE Black (SM-T585NZKASER) за 8 999 грн. Гарантійний термін минув 10.02.2018 року.

Вказував, що 21.05.2019 року позивачем було передано пристрій до сервісного центру ТОВ «MTI-Сервіс».

Сторони домовилися укласти договір діагностики у паперовій формі, відповідно до умов якого термін виконання замовлення (діагностики) 2 тижня (14 днів), а виріб прийнято виключно на діагностику.

Зазначав, що за 56 календарних днів, під час перебування товару у ТОВ «МТІ-Сервіс» не здійснено діагностику. Акт діагностики відсутній, грошові кошти за діагностику не вимагаються, сервісний центр відмовляється виставити рахунок за діагностику.

Вказував, що не знає, що саме (яка складова) в планшеті не функціонує, та чому не функціонує, (акт діагностики у паперовій формі, в електронній формі - відсутній). Сервісний центр не видає акт діагностики, адже і сам не володіє або приховує інформацією.

ТОВ «МТІ-СЕРВІС» є тією установою, до якої потрібно звертатися за документами, на підставі яких визначаються та вказуються на конкретні несправності товарів Самсунг, зокрема планшетних комп`ютерів.

Також позивач зазначав, що був готовий заплатити за діагностику і видачу документа про діагностику, про що свідчить укладений договір - квитанції №60009573 від 21.05.2019 року, однак, незважаючи на всі його зусилля акт/довідка діагностики відсутня.

У позовній заяві зазначено, що в сервісному центрі прийняли Товар на діагностику та видали обліково-технічну картку/квитанцію №60009573 від 21.05.2019 року, згідно якої термін виконання діагностики становить 2 тижні, а вартість діагностики становить 700 гривень Таким чином, сторони погодили всі суттєві умови договору.

16.07.2019 року позивач з`явився до сервісного центру (від 21.05.2019 року, тобто від дня звернення минуло 56 календарних днів) для отримання акту/висновку діагностики у відповідності до договору та оплати послуг діагностики.

Зазначав, що 07.10.2021 року позивач звертався на електронні адресу сервісного центу (, та просив, зокрема, виставити рахунок за проведену діагностику, зазначав, що оплата буде здійснюватися безготівково; - надати акт проведеної діагностики з повним та вичерпним зазначенням виявлених недоліків (істотних), однак, ані відповіді, ані рахунку, ані акту не отримав.

Оскільки, сервісний центр прострочив виконання на 42 доби до забирання товару, то з ТОВ «МТІ-Сервіс» підлягає стягненню пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги) за невиконання роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачем в сумі 882 грн (700 грн * 3% = 21 грн., 21 грн. * 42 доби=882 грн).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 рокув задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що ТОВ «МТІ-Сервіс» було взято договірні обов`язки з діагностики Товару, але договір не було виконано протягом 56 календарних днів, і порушено умови договору про виконання робіт (надання послуг), в результаті чого порушені права ОСОБА_1 , як споживача.

У відзиві на апеляційну скаргу Кузьменко Н.Ф. - представник ТОВ «МТІ-Сервіс» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що законодавство безпосередньо пов`язує право на пеню з фактом наявності зобов`язання, а оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем відсутнє, то не може бути і пені.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 продовжує маніпулювати фактами і намагається перенести розгляд його майнових претензій до відповідача з однієї судової справи в іншу. Його аргументи не відповідають дійсності. Позивач не заплатив за діагностику та не погодив подальший ремонт пристрою, а зі здорожчанням ремонту відмовився від договору ремонту.

За таких умов він мав оплатити вартість виконаної діагностики, проте не зробив цього, і тому висновок про причини непрацездатності пристрою Сервісним центром не надавався. Добровільна відмова від договору, укладеного в простій письмовій формі (квитанції), також не передбачала сплати пені.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 придбав планшетний комп`ютер Samsung Galaxy А 10.1 LTE Black (SM-T585NZKASER) за ціною 8 999 грн у ФОП « ОСОБА_3 .

Виробником товару є ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані», яка є частиною корпорації Samsung Electronics Co., LTD.

У травні 2019 року пристрій перестав функціонувати за призначенням, а саме: перестав вмикатися, внаслідок чого позивачем 21.05.2019 року було передано комп`ютер Samsung Galaxy А 10.1 LTE Black (SM-T585NZKASER) до сервісного центу «МТІ-Сервіс», що підтверджується обліково-технічною карткою/квитанцією №60009573 від 21.05.2019 року, згідно якої термін виконання діагностики становить 2 тижні, вартість діагностики становить 700 грн.

Зі споживачем не встановлювався строк служби за домовленістю, а сам строк служби, встановлений у гарантійному талоні та становить 3 (три) роки. При цьому, виробником Samsung Electronics Co., LTD встановлений гарантійний строк на мобільну техніку тривалістю 1 (один) рік.

Отже, протягом гарантійного строку виробник забезпечує працездатність виробу шляхом проведення гарантійного ремонту, заміни дефектних деталей або шляхом заміни самого виробу, оскільки комп`ютер Samsung Galaxy А 10.1 LTE Black (SM-T585NZKASER) було придбано 10.02.2017 року, то його гарантійний термін сплив 10.02.2018 року.

Звернувшись до суду з позовом, позивач просив суд зобов`язати відповідача замінити планшетний комп`ютер Samsung Galaxy А 10.1 LTE Black (SM-T585NZKASER) на такий же товар або на аналогічний належної якості, з огляду на те, що товар було виготовлено та поставлено з істотними недоліками, що призвели до неможливості використати товар за призначенням, істотними недоліками, які навіть сервісний центр не зміг діагностувати.

За ч.45 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до Постанови КМУ від 16 травня 1994 року №313 «Про затвердження правил побутового обслуговування населення» побутова послуга - вид діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної із задоволенням конкретної побутової потреби індивідуального замовника.

За п.9 Постанови побутові послуги надаються замовникам згідно з угодами, документальним підтвердженням укладення яких є такі документи: договір, розрахунковий документ встановленої форми.

Згідно з п.13 Постанови розрахунковими документами, що засвідчують факт надання послуги, можуть бути: касовий чек - для виконавців, які у розрахунках із замовниками використовують реєстратори розрахункових операцій (розрахункова квитанція у разі виходу такого реєстратора з ладу або тимчасового відключення електроенергії), квитанція - для виконавців, які згідно із законодавством не застосовують таких реєстраторів.

Відповідно до п.15 Постанови порядок оплати вартості послуг визначається виконавцем за погодженням із замовником.

За п.18 Постанови вартість речей і матеріалів замовника визначається та оформлюється документально за погодженням сторін або на основі поданих документів, що засвідчують їх ціну.

Згідно з п.20 Постанови, у разі відсутності матеріалів або неможливості під час оформлення замовлення визначити необхідний для надання побутової послуги обсяг матеріалів, використання їх попередньо погоджується із замовником, а вартість оплачується ним після виконання послуг за цінами, що діяли на день надходження матеріалів.

Відповідно до п.21 Постанови підставою для одержання замовлення (послуги) є пред`явлений касовий (товарний) чек, договір, квитанція чи квиток.

За п.25 Постанови виконавець зобов`язаний забезпечити: надання послуг відповідно до вимог цих Правил, інших нормативно[1]правових актів та умов угоди; виконання гарантійних зобов`язань щодо виготовлених виробів і відремонтованих ним речей; дотримання термінів виконання замовлення; належний рівень культури обслуговування; надання замовникові повної, доступної та достовірної інформації про послуги.

Згідно з ч.8. ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до сервісного центру гарантійний строк на планшетний комп`ютер, встановлений виробником Samsung Electronics Co., LTD, сплив.

Сервісним центром була проведена діагностика, в результаті якої виявлена проблема та повідомлено позивача про необхідність заміни основної плати, тобто про необхідність проведення ремонту, від якого він відмовився, що фактично підтверджується його заявою до сервісного центру про повернення планшету.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зобов`язання зі сплати пені є особливим видом забезпечення виконання зобов`язання і є похідним від основного зобов`язання, оскільки:

- згідно зі ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

- згідно зі ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання;

- згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання;

- згідно зі ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу);

- згідно з ч.5 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що законодавство безпосередньо пов`язує право на пеню з фактом наявності зобов`язання, а оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем відсутнє, тому таке зобов`язання по сплаті пені не виникає.

За ч.3 ст.12, ч.5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також, згідно з ч.1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вірно зазначено судом, за загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: