Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Волошина В.О., у цивільній справі № 761/11886/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо Іллі Вікторовича про скасування наказів, стягнення недоотриманої заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. про скасування наказів, стягнення недоотриманої заробітної плати. Зазначав, що працював у АТ «Міжнародний резервний банк», який є правонаступником АТ «Сбербанк», на посаді начальника управління - головного ризик-менеджера Управління ризиків. 06 червня 2022 року його було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією товариства. Наказом №80/л від 25 березня 2022 року йому скасована виплата додаткової заробітної плати, внаслідок чого з 01 березня 2022 року не отримав частину заробітної плати у вигляді винагороди у розмірі 20% відповідно до положення про оплату праці працівників банку. АТ «Міжнародний резервний банк» протиправно винесений наказ про направлення його в простій з 16 березня 2022 року, у зв`язку з чим він недоотримав заробітну плату. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив: - скасувати в частині, що стосується його, наказ №80/л від 25 березня 2022 року «Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат» та стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату у вигляді невиплаченої винагороди в розмірі 20% за період з 01 березня 2022 року по 06 червня 2022 року включно, що становить 190 909,00 грн.;

- скасувати в частині, що стосується його, наказ №14/лк від 07 квітня 2022 року «Про зміни у штатному розписі та зміну посадових окладів» та наказ №50/л від 15 березня 2022 року «Про встановлення простою» і стягнути з відповідача частину заробітної плати (посадового окладу) у розмірі 461 039,10 грн., що повинна була бути сплачена позивачу за період незаконно встановленого для нього простою з 16 березня 2022 року по 06 червня 2022 року, та за період незаконного зменшення позивачу з 11 квітня 2022 року по 06 червня 2022 року посадового окладу;

- стягнути з відповідача частину невиплаченої вихідної допомоги у розмірі 15 484,02 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача частину невиплаченого відшкодування за невикористану відпустку у розмірі 29 133,90 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що виплата додаткової заробітної плати була припинена з 01 березня 2022 року, натомість, наказ №80/л, яким було скасовано таку виплату, прийнято 25 березня 2022 року, а наказ № 2/лк, яким було скасовано Положення про оплату праці, прийнято 01 квітня 2022 року. Вважає, що суд не врахував, що відповідач не повідомив його про зміну істотних умов праці, не ознайомив з наказом №80/л від 25 березня 2022 року та наказом №2/лк від 01 квітня 2022 року. Суд безпідставно послався на те, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у відповідача не було необхідності повідомляти його про зміну істотних умов праці за два місяці, оскільки положення вказаного закону не скасовують положення ст. 103 КЗпП України, яка визначає, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. В будь-якому випадку відповідач не мав права на скасування вказаної винагороди до ознайомлення з наказами. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача частини заробітної плати, яка мала бути сплачена за період незаконно встановленого простою. Відповідно до положень ст. 34 КЗпП обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів. АТ «Міжнародний резервний банк» не надано до суду першої інстанції доказів того, що управління ризиків АТ «Міжнародний резервний банк» не могло здійснювати свою діяльність. З оскаржуваного наказу вбачається, що простій визначався лише для окремих працівників, зокрема, і для нього. Направлення його у простій при продовженні роботи підрозділу, де він працював, свідчить про дискримінаційний характер дій відповідача та суперечить положенням КЗпП України.

Адвокат Лаврін О.В., який діє в інтересах АТ «Міжнародний резервний банк», подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Лаврін О.В., який діє в інтересах АТ «Міжнародний резервний банк», проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01 вересня 2010 року по 06 червня 2022 року перебував у трудових відносинах з АТ «Міжнародний резервний банк» та обіймав посаду начальника управління - головного ризик-менеджера Управління ризиків АТ «Міжнародний резервний банк».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 25 лютого 2022 року № 91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 лютого 2022 року № 131 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації АТ «Міжнародний резервний банк» строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «Міжнародний резервний банк», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо І.В. строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «Міжнародний резервний банк» №17/л від 28.02.2022 року дозволено працівникам Банку, не задіяним безпосередньо в охороні та/або збереженні активів (майна) Банку, виконувати роботу дистанційно з 01.03.2022 року.

Наказом № 50/л від 15 березня 2022 року Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Луньо І.В., з початку робочого дня 16 березня 2022 року позивача було виведено у простій до 16 травня 2022 року, у зв`язку з початком процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її здійснення (рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 лютого 2022 року №131), а також в зв`язку з завершенням банківської діяльності Банку в силу п. 2) ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відсутністю організаційних та технічних умов праці.

Наказом №80/л від 25.03.2022 року «Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР Банк» в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року та керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136 скасовано в АТ «МР Банк» виплату додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, в тому числі доплат, надбавок, винагород та інше. Всі попередні накази про встановлення додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат вважаються такими, що втратили чинність.

Наказом №2/лк від 01.04.2022 року «Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР Банк» в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року та керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136 та на виконання наказу №80/л від 25.03.2022 року скасовано в АТ «МР Банк» дію всіх нормативних документів Банку (накази, розпорядження, регламенти, політики та положення, рішення Правління та інших виборних органів, договори, угоди та інше) або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати.

Наказом №14/лк від 07 квітня 2022 року «Про зміни у штатному розписі та зміну посадових окладів», було внесено зміни у штатний розпис щодо працівників зазначених в Додатку №1, та встановлено працівникам Банку, зазначеним в Додатку №2, з 11 квітня 2022 року посадовий оклад у розмірі 45 000,00 грн. на місяць. В зазначених Додатках №1 та №2 до цього Наказу був вказаний і позивач.

Зазначений наказ №14/лк, було видано в зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування Банку в умовах ліквідації, як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року та керуючись Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136.

Наказом № 105/лк від 02 травня 2022 року було продовжено простій, передбачений наказом №50 від 15 березня 2022 року з 17 травня 2022 року до окремого наказу для підрозділів та окремих посад, включаючи і підрозділ позивача (п 1.4 наказу №105/лк).

Наказом №318/лк від 18 травня 2022 року ОСОБА_1 звільнений з 06.06.2022 року з посади головного ризик-менеджера Управління ризиків АТ «Міжнародний резервний банк» в зв`язку з ліквідацією підприємства, п.1 ст.40 КЗпП України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача порушення законодавства про працю при прийнятті відповідних управлінських рішень відсутні, судом не встановлено, що відповідач діяв неправомірно, в зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Як визначено п.2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Указом Президента України № 64/2022 від 04.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався.

Стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61,62, 63 цієї Конституції.

Отже, Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених ст.43 Конституцією України.

24.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Статтею 1 вказаного Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Частиною 3 статті 32 КЗпП України (в редакції станом на 25.03.2022 року та 14.04.2022 року) передбачена можливість зміни істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч.4 ст.32 КЗпП України).

Частина 4 статті 97 КЗпП України визначає, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

В той же час, стаття 103 КЗпП України визначає, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Статтею 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.

Як вбачається з матеріалів справи, винесення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо І.В наказів №50/л від 15 березня 2022 року «Про встановлення простою», №80/л від 25.03.2022 р. «Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат», та наказу №2/лк від 01.04.2022 року «Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати» було обумовлено початком процедури ліквідації АТ «МР Банк», відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР Банк» в умовах ліквідації як банківської установи, а також введенням на всій території України воєнного стану на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року.

ОСОБА_1 не було доведено порушення АТ «МР БАНК» трудового законодавства при винесенні вказаних наказів. Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання вищенаведених наказів незаконними.

Позивач ОСОБА_1 своє право на отримання заробітної плати у вигляді винагороди в розмірі 20% обґрунтовував Положенням про оплату праці працівників АТ «Сбербанк», яке затверджене рішенням правління АТ «Сбербанк» (протокол засідання правління від 27.01.2021 року №6).

Проте вказане Положення було скасоване наказом №2/лк від 01.04.2022 року «Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати».

Окремо наказ №2/лк від 01.04.2022 року «Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати» ОСОБА_1 не оскаржував. Відтак, у суду відсутні підстави вважати такий наказ таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства.

При прийнятті оскаржуваних наказів №80/л від 25 березня 2022 року та №14/лк від 07 квітня 2022 року відповідачем не були порушені положення чинного законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача після прийняття цих наказів грошових коштів.

Стосовно простою згідно наказу №50/л від 15 березня 2022р. позивач зазначив, що така підстава, як відсутність організаційних та технічних умов функціонування Банку в умовах ліквідації як банківської установи виглядає нелогічною та не кореспондується з тим, що банк за відсутності організаційних та технічних умов функціонування не міг би здійснювати процедуру ліквідації; така підстава мала б бути підставою для простою всіх працівників, крім цього певні працівники з підрозділу позивача продовжували працювати та виводились з простою.

Суд не може погодитись з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Стаття 34 КЗпП України визначає, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Враховуючи, що Банк перебуває в процесі ліквідації та не виконує функції банківської установи на підставі Закону України «Про банки та банківську діяльність», на території України введено воєнний стан, який унеможливлює виконання роботи в приміщенні Банку (так як всі працівники виконують роботу дистанційно), діючим законодавством не передбачено заборони встановити простій відносно певних посад (осіб), тому суд приходить до висновку, що при виданні наказу №50/л від 15 березня 2022р. відповідач діяв з дотриманням положень діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення зазначених позивачем сум.

За системним аналізом КЗпП України, ліквідація підприємства і є одним з різновидів змін в організації виробництва і праці, входить до цього сукупного поняття, та додаткового обґрунтування роботодавцем наявності/відсутності змін в організації виробництва і праці при прийнятті управлінських рішень в умовах ліквідації не потребує.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність порушень з боку відповідача законодавства про працю при прийнятті відповідних управлінських рішень, в зв`язку із чим відповідні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача недоотриманої заробітної плати у вигляді невиплаченої винагороди в розмірі 20% за березень 2022 року.

Так, відповідно до п. 3.1.1 Положення про оплату праці передбачено, що розмір посадового окладу та винагороди кожного працівника фіксується в штатному розписі банку, який затверджується Головою Правління банку. Заробітна плата працівників складається з :

- основної заробітної плати, що нараховується та виплачується згідно з п. 3.1.7 цього положення у вигляді посадового окладу, що складає 80% від затвердженої суми, що вказана в підписаній пропозиції про роботу/службовій записці керівника відповідного підрозділу;

- додаткової заробітної плати;

- інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до п. 3.2.2.1 додаткова заробітна плата включає в себе додаткову винагороду до основної заробітної плати, яка пов`язана з виконанням працівником виробничих завдань та функцій згідно з посадовою інструкцією та нараховується, виплачується за фактично відпрацьований працівником час в залежності від кількості відпрацьованих годин відповідно до норм часу на місяць. Максимальний розмір винагороди працівника банку визначається у відсотках і становить 20% від затвердженої суми, що вказана в підписаній пропозиції про роботу/службовій записці керівника відповідного підрозділу.

Як вбачається з матеріалів справи, скасування в АТ «МР Банк» виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, в тому числі доплат, надбавок, винагород, було здійснене на підставі Наказу №80/л від 25.03.2022 року «Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат».

При цьому ОСОБА_1 працював у березні 2022 року, та був виведений у простій з 16 березня 2022 року згідно наказу № 50/л від 15 березня 2022 року.

Отже, ОСОБА_1 мав право на отримання винагороди за відпрацьований час у березні 2022 року у розмірі 20% від затвердженої суми згідно зазначених пунктів Положення про оплату праці.

Водночас, встановлено, що в березні 2022 року АТ «МР Банк» не було нараховано та виплачено ОСОБА_1 відповідні суми.

Заперечуючи проти таких вимог позивача, представник АТ «МР Банк» зауважував, що позивачу не нараховувалися та не виплачувалися вказані суми, оскільки на кінець місяця, коли здійснювалося нарахування сум, належних до виплати за березень 2022 року, нарахування виплати додаткової заробітної плати та інших винагород було вже скасовано.

Разом з тим, такі доводи не відповідають наведеним нормам Положення про оплату праці.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з АТ «Міжнародний резервний банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню недоотримана заробітна плата у вигляді невиплаченої винагороди в розмірі 20% від затвердженої суми за березень 2022 року, яка становить 30 000,00 грн., що розрахована судом виходячи з відпрацьованого часу та нарахувань основної заробітної плати за березень 2022 року згідно розрахункового листа (120 000,00 грн.), що згідно Положення складає 80% від затвердженої суми.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк» про стягнення недоотриманої заробітної плати у вигляді невиплаченої винагороди в розмірі 20% за березень 2022 року з ухваленням нового судового рішення про стягнення із АТ «Міжнародний резервний банк» на користь позивача недоотриманої заробітної плати у вигляді невиплаченої винагороди в розмірі 20% за березень 2022 року в сумі 30 000,00 грн. з вирахуванням податків та всіх обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «Міжнародний резервний банк» в дохід держави підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про стягнення недоотриманої заробітної плати у вигляді невиплаченої винагороди в розмірі 20% за березень 2022 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на користь ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату у вигляді невиплаченої винагороди в розмірі 20% за березень 2022 року в сумі 30 000,00 грн. з вирахуванням податків та всіх обов`язкових платежів.

Стягнути Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в дохід держави 992,40 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді