КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/9191/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/824/6131/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . Зазначив, що його колишня дружина - ОСОБА_3 була власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 15 листопада 2019 року ОСОБА_3 уклала договір дарування вказаного будинку зі своєю матір`ю ОСОБА_2 . У вказаному будинку проживає та зареєстрований він та його син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області для нього встановлений графік спілкування з сином - кожної неділі з 10-00 до 19-00. 20 лютого 2020 року, 23 серпня 2020 року, 14 серпня 2022 року, 28 серпня 2022 року він приїхав за адресою АДРЕСА_1 , з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 за допомогою озброєної охорони «СІРІУС» не пустила його до будинку за адресою АДРЕСА_1 , чим вчинила економічне насилля щодо нього. 23 квітня 2021 року та 30 травня 2021 року він також не зміг потрапити до будинку, оскільки ОСОБА_2 здала будинок у оренду ГО «ЯСА» і орендарі перешкоджали йому у проникненні до будинку. ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 кривдником; внести ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства; внаслідок систематичних умисних дій ОСОБА_2 , що мають ознаки, економічного насильства винести строком на 6 місяців обмежувальний припис для ОСОБА_2 , яким: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з ним як постраждалим, заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 500 метрів до місця спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 вести з ним листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; про видачу обмежувального припису для ОСОБА_2 проінформувати Фастівський РВ УМВС України для взяття її на профілактичний облік.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким строком на 6 місяців визнати ОСОБА_2 кривдником, заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 . Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо вчинення ОСОБА_2 відносно нього економічного насильства, що полягало у недопущенні до місця спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та безпідставно відмовив у задоволенні його вимог про визнання ОСОБА_2 кривдником, та вжиття відносно неї обмежувального припису.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 21 грудня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 березня 2015 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Згідно довідки виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 31 липня 2018 року, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3232/1, ОСОБА_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . До 15 листопада 2019 року будинок належав ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року в справі № 369/1684/16-ц зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері ОСОБА_3 ; у подальшому: у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року в справі № 369/3971/17 за ОСОБА_1 визнано право на користування будинком за адресою АДРЕСА_1 та усунено перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку ОСОБА_3 шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ТОВ «СІРІУС-ПУЛЬТ» № СП-110517 11 травня 2017 року ОСОБА_3 укладала договори охорони будинку з ТОВ «СІРІУС-ПУЛЬТ» 06 лютого 2015 року. На прохання ОСОБА_3 23 квітня 2017 року з 15.38 год. до 18.40 год. та 07 травня 2017 року з 10.00 до 17.00 год. група швидкого реагування "СІРІУС" перебувала за адресою: АДРЕСА_1 .

На підстав договору дарування від 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З 03 березня 2021 року на підставі укладеного договору ОСОБА_2 передала належний їй на праві власності житловий будинок Громадській організації «ЯСА» в оренду для проживання у ньому ОСОБА_8 .

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

При цьому під економічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі вчинення домашнього насильства постраждала особа або її представник, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 756/2072/18 Верховний Суд зазначив, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 перешкоджає у проникненні до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів вчинення з боку ОСОБА_2 економічного насильства. Ненадання доступу до житлового приміщення його власником та наявність спорів щодо користування об`єктом права власності не свідчить про вчинення економічного насильства.

Фактично ОСОБА_1 посилався на невиконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року в справі № 369/1684/16-ц про визначення порядку спілкування з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року в справі № 369/3971/17, про визнання за ОСОБА_1 права користування будинком за адресою АДРЕСА_1 та усунення перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку ОСОБА_3 .

Як вбачається зі змісту судових рішень, відповідачем у вказаних справах була ОСОБА_3

ОСОБА_2 стала власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 лише з 15 листопада 2019 року.

В матеріалах справи наявний акт старшого державного виконавця державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Р.Р. від 23 квітня 2021 року за ВП № 57017945 про примусове виконання виконавчого документа № 369/3971/17, виданого 13.07.208 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, У акті зазначено, що на час проведення виконавчих дій ОСОБА_1 надано доступ до будинку АДРЕСА_1 , а саме ключі від будинку і входу на подвір`я, чим забезпечено безперешкодне входження до житлового будинку.

ОСОБА_1 не доведено вчинення економічного насильства відносно нього з боку ОСОБА_2 , яка є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Наявність спорів та суперечок щодо користування житловим будинком не вказує на вчинення економічного насильства, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 кривдником та застосування до неї заходів обмеження у вигляді заборони перебувати у місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.