Справа № 685/472/23
Провадження № 2/685/109/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

позивача ОСОБА_1

представника органу опіки та піклування Яковлевої Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Теофіпольська селищна рада про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснила, що біологічним батьком її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_2 . З 2014 року відповідач з сином не проживає, від самого народження ОСОБА_3 вона одна виховує сина, він проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Батько ОСОБА_3 участі у його вихованні та утриманні не приймає, з народження сина життям його не цікавиться, не відвідує його, не спілкується, поводить себе як чужа людина, тобто не виконує батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_3 . Рішенням Алчевського районного суду Луганської області від 23.04.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів значно зросливитрати на утримання сина у зв`язку із ростом цін на продукти, одяг та ліки, тому виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів з всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 5000 грн щомісяця. На підставі наведеного, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання сина ОСОБА_3 з 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуна 5000 грн щомісяця.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України, в суд не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник органу опіки та піклування проти задоволення позовних вимог не заперечила, пояснила, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 відповідає інтересам дитини.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не заперечив, пояснив, що батька останній раз бачив, коли йшов у другий клас, а зараз він навчається у восьмому класі. Батько жодного разу протягом цих років не зателефонував йому, не поцікавився його життям , здоров?ям та навчанням. не привітав з Днем народження чи Новим роком, не прислав, навіть, есемески. Вважає, що такий батько йому не потрібен.

Вислухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статтях 7, 155 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до довідки про склад сім`ї Теофіпольськоїсільської ради неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , син знаходиться на повному утриманні матері, батько дитини ОСОБА_2 з 2014 року з дитиною не проживає, вихованням сина не займається. Згідно з довідкою Базалійського ліцею Теофіпольської селищної ради від 13.03.2023 ОСОБА_3 є учнем 8 класу, характеризується позитивно. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 10.04.2023 року неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні, вихованням займається мати, з батьком, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносин не підтримує, батько проживає в м. Алчевськ Луганської області, яке на даний час є тимчасово окупованою територією, життям сина та здоров`ям не цікавиться, участі у його вихованні та розвитку не бере, матеріально не допомагає. Рішенням Алчевського районного суду Луганської області від 23.04.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться його здоров`ям, навчанням та духовним розвитком, не спілкується з сином, не проявляє батьківської турботи, хоча жодних об`єктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу здійснювати свої батьківські обов`язки по відношенню до сина судом не встановлено, тому позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде відповідати інтересам дитини.

Щодо позовної вимоги про збільшення розміру стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 аліментів з 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуна 5000 грн щомісяця, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ч.3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що у позивача змінився матеріальний стан, оскільки зросли витрати на утримання сина у зв`язку із ростом цін на продукти, ліки, одяг, шкільне приладдя, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку, відповідач доказів, які б спростовували докази позивача, суду не надав.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком матері і батька. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років становить 2833 грн, тому суд вважає можливим збільшити розмір стягуваних аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.164,192, 196 СК України, 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Теофіпольська селищна рада про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуна 3000 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн судового збору (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча