ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6354/23Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/959/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/6354/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молень Ростислав Богданович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2023 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 10 серпня 2019 року між нею та відповідачем було укладено шлюб.

У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказала, що на даний час проживання сторін однією сім`єю припинено, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проживає із позивачем та малолітнім сином.

За взаємною усною домовленістю сторони визначили місце проживання спільного сина разом із матір`ю та на даний час малолітній син ОСОБА_4 проживає разом із позивачем за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім того, позивач вказала, що син ОСОБА_4 знаходиться на її утриманні, яка самостійно матеріально забезпечує його, здійснює оплату лікування, харчування, дозвілля та розвиток, в той час, як відповідач не надає добровільно жодної матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має таку можливість, оскільки на сьогоднішній день знаходиться у Сполучених Штатах Америки, де отримує грошове забезпечення. Крім цього, у власності відповідача є 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 .

За вказаних обставин, позивач зазначає, що їй важко самостійно створювати умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку.

Тому позивач просить стягнути із ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.04.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн щомісячно з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з позицією суду першої інстанції, щодо відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки нею не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5 000,00 грн.

Представник апелянта вважає, такий висновок суду є необґрунтованим, оскільки позивачем надано суду докази про те, що син ОСОБА_4 проживав та проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, наявності у відповідача нерухомого майна та його перебування у США. Натомість, відповідачем не спростовано відсутність на його утриманні інших осіб, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також наявність у нього обставин, що не дають йому можливість сплачувати аліменти у розмірі 5 000,00 грн.

Також судом першої інстанції не було враховано, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження пояснень відповідача щодо його незадовільного фінансового стану та відсутності належного рівня доходів.

Представник апелянта зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд призначив до стягнення аліменти в розмірі 2 500,00 грн, що вдвічі менше суми заявленої у позові та практично дорівнює мінімальному рекомендованому законом розміру аліментів. Вважає, що стягнення аліментів в такому розмірі свідчить про неправильне застосування ст.182 СК України, оскільки згідно вказаної статті пріоритетним є інтереси дитини, її матеріальне забезпечення, а відтак розмір аліментів повинен визначатись виходячи з матеріальних потреб дитини, а не інтересів батьків.

На підставі зазначеного, вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2023 року по даній справі ухвалене з порушенням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував обставини справи, які мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не поступав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2019 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2023 року у справі №607/6354/22.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , видане 07.08.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1521.

Дитина ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Відділу реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради від 04.07.2018 № 22358/28-03 та від 27.09.2021 № 12522634/28-03.

Згідно довідки Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №19 Тернопільської міської ради №24 від 23.11.2022 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує ЗДО з лютого місяця 2023 року. Плата за харчування дитини становить 28 грн.

Відповідно до Витягу про реєстрацію місця проживання особи Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 15837/28-03 від 10.04.2023, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , з 04 квітня 2016 року по теперішній час.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 327912262 від 04.04.2023 вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував матеріальне становище сторін, стан здоров`я відповідача, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, які б перебували на його утриманні. При цьому, суд виходив з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітньої дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки суд вірно встановив обставини справи і правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції, врахувавши вимоги статті 182 СК України, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 2 500,00 грн щомісячно, який відповідає мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину, зокрема прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку.

У статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак, таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами.

Позивачем не доведено відповідними доказами і судом не встановлено наявність об`єктивних обставин для стягнення аліментів у більшому розмірі від мінімальної гарантії утримання дитини.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, що позивач не подала жодних доказів та не довела, що матеріальний стан відповідача є таким, який би відповідав можливості сплачувати аліменти у розмірі 5 000 гривень.

Твердження позивача про перебування відповідача в Сполучених Штатах Америки матеріалами справи не доведено і сам факт, що відповідач знаходиться в Сполучених Штатах Америки не є безумовною підставою для визначення в указаному в позовній заяві розмірі аліментів на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2023 року - без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись статтями 141, 367, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 01 грудня 2023 року.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: О. З. Костів

М.В. Хома