Справа № 522/5897/22
Провадження № 2/522/2808/23
21 листопада 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди,-
Відповідачем по справі було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що всі порушені права позивача відновлені та просив суд у задоволені позовних вимог відмовити.
До суду надійшло клопотання відповідача про зменшення судових витрат, в якому він просить зменшити розмір судових витрат Позивача на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн.
21.11.2023 року у судове засідання сторони не з`явились. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивачів, про підтримання позовних вимог.
Відповідно дост. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем пояснень по суті позову, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу, ОСОБА_2 , на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , доказом цього слугує договір купівлі-продажу від 21.11.2016 року.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є подружжям. Доказом цього є свідоцтво про укладання шлюб серія НОМЕР_1 від 10.07.1982 року.
Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю позивачів.
Згідно частини 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, позивачі є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .
Суд вказує, що матеріалами справи (письмовими та елетронними доказами) доведено, що за час свого управління відповідач декілька разів порушував права позивачів як користувачів житлово-комунальних послуг, а також як співвласників багатоквартирного будинку, що у свою чергу завдало позивачам значних моральних страждань.
Так з 30.08.2019 року по 14.02.2020 року повністю було припинено постачання електричної енергії до квартири АДРЕСА_1 , а також демонтований засіб вимірювальної техніки - лічильник електричної енергії, який встановлений у поверховому щиті.
У зв`язку з протиправними діями Відповідача, Позивачі, протягом 5,5 місяців поспіль, були позбавлений можливості у повній мірі користуватися квартирою АДРЕСА_1 .
У будинку за адресою: АДРЕСА_2 відповідачем встановлена цифрова система контролю доступу до будинку та до всіх приміщень включаючи паркінг, яка передбачає використання електронного ключа.
Співвласники будинку направили до ОК «ЖБК «Престиж VII» заяву у якій зазначено, що вони відмовляються від переходу на нову (оновлену) систему доступу до комплексу та до всіх приміщень включаючи паркінг та ін., як таку, що впроваджується Обслуговуючим кооперативом без узгодження із співвласниками квартир та не має на меті дійсного покращення стану безпеки у комплексі. З урахуванням вищезазначеного співмешканці будинку просили відповідача залишити функціонуючу стару систему безпеки у комплексі та надалі не вносити змін у систему.
Проте, вказана заява ОК «ЖБК «Престиж VII» залишилася без уваги.
Однак електронний ключ (індивідуальний чип) позивачів було заблоковано, що підтверджується актом перевірки працездатності чіпів та карток, забезпечуючих доступ на територію житлового комплексу, входу в будинок і користування ліфтами за адресою: АДРЕСА_2 від 30 серпня 2019 року, де зазначено, що чіп та картка, які дозволяють користуватися ліфтом, заходити в будинок та на територію будинку заблоковані.
Також був складений акт перевірки працездатності чіпів та карток, забезпечуючих доступ на територію житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 від 10 квітня 2020 року, де зазначено, що чіп та картка, які дозволяють користуватися ліфтом, заходити в будинок та на територію будинку заблоковані.
Відповідач у своїх листах від 22.04.2020 року та 21.08.2020 року зазначав, що у зв`язку з тим, що позивач має заборгованість, кооператив може застосувати до позивача заходи правового характеру та технологічного впливу (обмеження заходів з обслуговування), у зв`язку з цим відповідач заблокував електронний ключ (індивідуальний чип) позивача, та обмежив його доступ до користування приміщеннями. Розблокування відбудеться лише після оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги. Такі дії відповідача є протиправними.
Згідно акту перевірки працездатності чіпів та карток, забезпечуючих доступ на територію житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , доступ до будинку та користування ліфтами від 12 лютого 2021 року, встановлено, що чіпи та карточки доступу так і не працюють.
Таким чином, відповідач незаконно позбавив позивачів правом користування своїм майном.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Неподільне майно, до якого належить й внутрішньо будинкові системи електропостачання, перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку.
Таким чином Відповідач не є співвласником вищевказаних мереж, а діючим законодавством не передбачено право статутних органів Відповідача приймати рішення про від`єднання тієї чи іншої квартири від електропостачання будинку.
Пунктом 2.3.2., 2.3.3. «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою №312 14.03.2018 року Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Далі - Правила), встановлено, що для вимірювання з метою комерційних розрахунків за електричну енергію мають використовуватися розрахункові засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам Кодексу комерційного обліку, Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.
Підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, забороняється, за винятком випадків, передбачених цими Правилами.
Згідно пункту 1.5.30 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, які затверджені наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21 липня 2017 року № 476 (надалі Правила №476), для розрахункових лічильників (лічильник електроенергії, який використовують для розрахункового ( комерційного) обліку електроенергії), установлюваних на будівельних конструкціях і панелях, потрібно передбачати шафу (оболонку) відповідного кліматичного виконання або нішу з дверцятами. Відстані між корпусом розрахункового лічильника і стінками та дверцятами мають бути не меншими ніж 0,05 м. Дверцята треба закривати на механічний замок. Конструкція дверцят має забезпечувати можливість їх пломбування, зняття показів лічильника та увімкнення/вимкнення захисного апарата (за наявності) або контроль цілісності запобіжників (у разі їх встановлення) без відкривання дверцят і зняття пломби. Аналогічні шафи (ніші) потрібно використовувати для спільного розміщування лічильників і трансформаторів струму в разі виконання обліку на стороні нижчої напруги (на вводі у споживача). Розрахункові лічильники приватних домоволодінь потрібно розміщувати в місцях, доступних для персоналу енергопостачальної компанії. Місце встановлення лічильника має бути визначене проектом та погоджене зі споживачем.
Пунктом 2.3.2., 2.3.3. «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою №312 14.03.2018 року Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Далі - Правила), встановлено, що для вимірювання з метою комерційних розрахунків за електричну енергію мають використовуватися розрахункові засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам Кодексу комерційного обліку, Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.
Підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, забороняється, за винятком випадків, передбачених цими Правилами.
Пунктом 7.5. Правил встановлено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється:
1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі:
відсутності персоналу для обслуговування електроустановок споживача або договору на обслуговування електроустановок (на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади);
недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача;
заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи;
несплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи);
невиконання припису представника відповідного органу виконавчої влади;
закінчення терміну дії, розірвання або неукладення договору між споживачем та оператором системи;
закінчення терміну дії договору між споживачем та постачальником «останньої надії» (за умови неукладення споживачем договору з іншим електропостачальником);
порушення споживачем під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209 (далі - Правила охорони електричних мереж);
2) електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі:
заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником;
недопущення уповноважених представників електропостачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.
Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.
Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього.
Якщо підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, у попередженні про припинення постачання електричної енергії додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла.
У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється.
У Правилах міститься вичерпний перелік підстав відключення установок споживача від системи електрозабезпечення.
Пунктом 2.1.8. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженою Постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 року визначено, що учасники ринку зобов`язані забезпечити безперешкодний доступ до належних їм засобів та систем комерційного обліку електричної енергії, а також даних комерційного обліку електричної енергії у порядку та межах, визначених цим Кодексом.
Пунктом 5.1.3. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженою Постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 року визначено, що вузли обліку необхідно встановлювати таким чином, щоб була забезпечена можливість доступу споживачів, учасників ринку та інших заінтересованих сторін до нього для цілей контрольного огляду та/або технічної перевірки, а також візуального зчитування результатів вимірювання з лічильника без застосування спеціальних засобів та інструментів.
Відповідно до п. 62 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).
Згідно ст. 3 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги, а також надавати доступ для зняття показників приладів обліку споживання електричної енергії.
У абзаці 2 п. 11 постанови №14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Відповідач порушує права позивача на користування електроенергією, тому у відповідності до статей 15, 16 ЦК України право позивача підлягає захисту судом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
За частиною другою статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущення.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд вважає, що належними та допустимим доказами, які підтверджують порушення відповідачем прав позивачів, по даній справі є: рахунки відповідача починаючи з 30.08.2019 року по 12.02.2020 року про відсутність використання електричної енергії в квартирі; акт перевірки електропостачання квартири АДРЕСА_1 від 30.08.2019 року;12.02.2020 року; типові акти-претензії від 21.10.2019 року; 29.11.2019 року; 20.12.2019 року; 30.01.2020 року; відеозапис від 11.10.2019 року розмови з директором Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» на якій він пояснює, що квартира АДРЕСА_1 відключена від постачання електричної енергії за борги, лічильник був знятий та пропонує представнику ОСОБА_2 з цього приводу написати заяву; відеозапис від 11.11.2019 року розмови з директором Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» Тонкович Олександром Борисовичем на якій він пояснює, що квартира АДРЕСА_1 відключена від постачання електричної енергії, вимога показати наявність лічильника електричної енергії залишилась невиконаною; фото фіксація електрощитової із замками, що підтверджує неможливість позивачу взагалі мати будь-якій доступ до лічильника електричної енергії, знімати покази спожитої електричної енергії тощо; відеозапис від 11.11.2019 року розмови з директором Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» на якій він пояснює , що забезпечити доступ до приладу обліку, показати наявність або відсутність лічильника він не може; відеозапис від 19.11.2019 року, на якій бухгалтер кооперативу "Престиж VII" не знаходить відповіді на заяву ОСОБА_2 від 12 листопада 2019 року з приводу відсутності електролічильника квартири АДРЕСА_1 ; відеозапис від 12.12.2019 року, на якій бухгалтер кооперативу "Престиж VII" не знаходить відповіді на заяву ОСОБА_2 від 12 листопада 2019 року з приводу відсутності електролічильника квартири АДРЕСА_1 ; відеозапис від 12.12.2019 року розмови з директором Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» на якій він пояснює , чому немає відповіді на заяву ОСОБА_2 від 12 листопада 2019 року з приводу відсутності електролічильника квартири АДРЕСА_1 , чим підтверджується саме відсутність лічильника і відключення енергопостачання квартири; відеозапис від 17.07. 2020 року огляду електрощитової на 11-у поверсі будинку АДРЕСА_2 , який підтверджує відсутність доступу до приладів обліку кв. АДРЕСА_3 (оригінали всіх електронних доказів наявні у представника позивача); акт огляду електрощитової на 11-у поверсі будинку АДРЕСА_2 , від 17.07.2020 року , підписаний мешканцями будинку; відеозапис від 12.12.2019 року на якому Бухгалтер Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» не знаходить відповідь на заяву ОСОБА_2 від 19 листопада 2019 року з приводу непрацюючих чіпів доступу до квартири АДРЕСА_1 ; відеозапис від 12.12.2019 року розмови з директором Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» Тонкович Олександром Борисовичем, на якій він підтверджує, що відповіді на заяву ОСОБА_2 від 19 листопада 2019 року з приводу непрацюючих чіпів доступу до квартири АДРЕСА_1 немає; відеозапис від 12.12.2019 року розмови з директором Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» на якій він пояснює перспективи отримання відповіді на заяву ОСОБА_2 від 19 листопада 2019 року з приводу непрацюючих чіпів доступу до квартири АДРЕСА_1 ; відеозапис від 10.04.2020 року, на якій представник ОСОБА_2 , її чоловік - ОСОБА_1 за попереднім дзвінком прийшов до кооперативу забрати картки і чіпи, які здавалися для перепрошивки з метою розкодування і забезпечення доступу до квартири АДРЕСА_1 ; відеозапис від 10.04.2020 року, на якій директор Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» підтверджує, що чіпи квартири АДРЕСА_1 відключені , вимагає оплатити борги, відмовляється підписувати акт огляду (перевірки працездатності чіпів); відеозапис від 10.04.2020 року де перевірка працездатності чіпів квартири АДРЕСА_1 по входу на територію житлового комплексу на Гагарінському плато 5/2; відеозапис від 10.04.2020 року. Перевірка працездатності чіпів квартири АДРЕСА_1 по входу в будівлю житлового комплексу (перший будинок ), відеозапис від 10.04.2020 року де перевірка працездатності чіпів квартири АДРЕСА_1 по користуванню ліфтом у першому будинку, розташована квартира.
Відповідачем не були спростовані обставини, на які посилаються позивачі. Жодного належного та допустимого доказу на спростування наданих позивачами доказів не надано.
Відповідач не надав суду докази, які б спростовували позовні вимоги позивачів, хоча суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та надання доказів сторонами.
Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt").
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пункті 5 цієї ж Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, при вирішенні спору про розмір моральної шкоди, суд має прийняти до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішень по справі Маєви проти Росії від 24.05.2011р., по справі Маліка Аліхаджиєва проти Росії від 24.05.2011р.,по справі Ісаєв проти Росії від 21.06.2005р.
Згідно висновку судового експерта № ЕС-2521-4-2000.22 від 24.08.2022 року та № ЕС-2521-4-2001.22 від 22.08.2022 року розмір грошової компенсації моральних страждань спричениних відповідачам може відповідати заявленим 300000,00 грн.
Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн кожному позивачу, позивачі посилалися на те, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача позивачі були позбавлені можливості вільно користуватися своєю власністю, позивачі на протязі двох років не могли в повній мірі користуватися належною їм власністю, що у свою чергу призвело до душевних страждань, зміну способу життя, позивачі повинні були докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя та побуту.
Таким чином, враховуючи глибину душевних та фізичних страждань позивачів та тривалість протиправних дій з боку відповідача, керуючись принципом справледливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. на кожного позивача.
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 01.12.2023 року.
Суддя А.В. Науменко