Справа № 286/3100/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк», від імені якого діє представник за довіреністю Бондаренко Марина Григорівна, звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 17.01.2022 року у розмірі 124682,82 грн., з яких : заборгованість по тілу кредиту 90474,10 грн., заборгованість за річними процентами 4,33 грн., заборгованість за щомісячними процентами 34203,73 грн., а також стягнути судові витрати в сумі 2684 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит в розмірі 91491,99 грн. та зобов`язання за кредитним договором щодо його повернення та сплати кредитних платежів належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість до стягнення в сумі позову.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що нею дійсно було укладено кредитний договір № від 17.01.2022 року, за яким вона отримала кредит в розмірі 91491,99 грн. на строк 36 місяців. У зв`язку з тривалою воєнною агресією та веденням на території України активних бойових дій відповідач потрапила в скрутне фінансове становище і втратила можливість сплачувати кредит на відсотки. У березні 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, згідно з яким на період дії воєнного стану та протягом 30 днів з дня його закінчення скасовано штрафи та будь-які санкції за просторочення сплати щомісячних платежів за кредитом та встановлено заборону на збільшення процентної ставки за користуванням кредитом у разі невиконання зобов`язань за договором. Крім того, пунктами 15, 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (п.15). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п.18). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (19). Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про споживче кредитування встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Проте відповідач не відмовляється від сплати за кредитним договором, проте, зважаючи на воєнний стан та скрутне фінансове становище немає можливості достроково сплатити кредит за договором, розмір якого становить 91491,99 грн., і реальна річна ставка за договором складає 67,97 % та становить загальну суму відсотків в розмірі 82013,76 грн., при цьому вважає, що позивач матиме право стягнути з відповідача заборгованість лише після 17.01.2024 року і вимога позивача про стягнення основної суми боргу є необґрунтованою, а стягнення інших витрат протиправними у зв`язку з воєнним станом.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 17.01.2022 року між ОСОБА_1 , відповідачем у справі, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») було укладено кредитний договір № від 17.01.2022 року шляхом його власноручного підписання позичальником, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит на будь-які цілі у розмірі 91491,99 грн. безготівкових коштів, перерахованих на її поточний рахунок у АТ «Таскомбанк», під 0,01% річних та 2,49% щомісячних за користування кредитом строком на 36 місяців зі схемою повернення щомісячними платежами протягом платіжних періодів: 17.01.2022 року - 3736,50 грн., 14.02.2022 року - 2787,11 грн., 14.03.2022 року - 2787,11 грн. та з 14.04.2022 року по 14.01.2025 року по 4939,60 грн. щомісячно, з яких: 2661 грн. сума кредиту та 2278,16 грн. сума щомісячних процентів за користування, у зв`язку з чим загальна вартість кредиту склала 173520,58 грн., з яких загальні витрати по річних процентах за користування кредитом становлять 14,83 грн., загальні витрати по щомісячних процентах за користування кредитом становлять 82013,76 грн. Вказаних обставин відповідач не заперечує та визнає факт отримання кредиту на вказаних умовах. Згідно з паспортом кредиту від ТОВ „ФК „ЦФР № 5836399, підписаним відповідачем 17.01.2022 року, реальна річна процентна ставка за користування кредитом складає 62,97%.

01.09.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк», позивачем у справі, укладено Договір відступлення права вимоги № 01/09/21, у відповідності до умов якого до АТ «Таскомбанк» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення згідно з підписаними реєстрами прав вимоги до боржників із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників.

Відповідно до реєстру прав вимоги до договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року за 18.01.2022 року, позивач АТ «Таскомбанк» з 18.01.2022 року набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № від 17.01.2022 року з сумою кредиту 91491,99 грн. та датою закінчення договору 14.01.2025 року, ціною договору - 91573,38 грн., загальною сумою заборгованості - 91573,38 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 17.01.2022 року, станом на 05.07.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором склав 124682,82 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 90474,10 грн., заборгованість за річними процентами 4,33 грн., заборгованість за щомісячними процентами 34203,73 грн., пеня на суму простроченої заборгованості за період з 05.07.2022 року 0 грн., штраф за період з 05.07.2022 року по 05.07.2023 року 0 грн.

28.04.2023 року позивач, набувши право вимоги до боржника за кредитним договором як правонаступник кредитодавця, звернувся до відповідача з письмовою вимогою-повідомленням достроково повністю повернути кредит та нараховані проценти протягом 30 днів з дня отримання цього повідомлення. Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. (постанова ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010).

Доказів того, що укладений сторонами кредитний договір визнавався в судовому порядку недійсним матеріали справи не містять, а тому суд презюмує його правомірність.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентах за користування кредитом, розмір яких встановлений умовами договору у процентному відношенні, розрахований у договорі, підписаному відповідачем, та включений у загальну вартість споживчого кредиту, що по суті є платою за кредит і не є видом відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання. Відтак, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.

У відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника непогашеного тіла кредиту та процентів за користування кредитом в сумах позову та про задоволення позову повністю.

При цьому, суд вважає, що до спірних правовідносин у цій справі не підлягають застосуванню норми підпункту 11 пункту 3 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022 року № 2120-IX, яким внесено зміни до розділ IV „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про споживче кредитування та доповнено його пунктом 6-1, на які покликається відповідач у відзиві на позовну заяву як на підставу неможливості стягнення у період дії воєнного стану заборгованості за договором споживчого кредиту та відповідно підставу відмови у задоволенні позову, оскільки нормами цього закону не передбачено звільнення споживача від виконання договірних зобов`язань щодо сплати кредитних платежів, а передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення; зокрема звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. У спірному випадку позивач вимог про сплату неустойки (штрафу, пені) чи інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання договору до відповідача не пред`являв.

З аналогічних підстав не підлягає застосуванню до спірних правовідносин і норми пунктів 15, 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про споживче кредитування, на які покликається відповідач у відзиві, оскільки позивач вимог про сплату неустойки (штрафу, пені) чи інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання договору та передбачених статтею 625 ЦК України у виді 3% річних та інфляційних втрат, до відповідача не пред`являв, процентної ставки за користування кредитом не збільшував. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 „Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн., які у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», що знаходиться в м.Київ, 01032, вул.С.Петлюри, 30, , заборгованість за кредитним договором № від 17.01.2022 року у розмірі 124682,16 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 90474,10 грн., заборгованість за річними процентами 4,33 грн., заборгованість за щомісячними процентами 34203,73 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.11.2023 року.

Суддя: В. І. Вачко