ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року

м. Київ

справа №761/39923/21

провадження № 61-12140св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року у складі судді Мальцева Д. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була приватизована батьком 20 вересня 2002 року під час перебування у шлюбі з матір`ю позивача. Шлюб між батьками було розірвано 24 жовтня 2002 року, після чого у спірній квартирі проживали дід та баба. Після смерті діда та баби, батько здавав квартиру в оренду, сам у зазначеній квартирі не проживав.

Позивач зазначала, що її батько страждав на алкоголізм. Через це вони з ним посварилися та наприкінці 2011 року припинили спілкування між собою.

У 2014 році вона вийшла заміж та переїхала у Нідерланди. Про те, що батько помер, їй стало відомо після отримання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року про відкриття провадження у справі № 761/18466/21 щодо визнання спадщини відумерлою. Вона є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_2 , інших спадкоємців немає.

Позивач зазначала, що своєчасно не звернулась із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами на вчинення таких дій.

Жінка, яка проживала разом з батьком, приховала від неї його смерть. Квартира після смерті ОСОБА_2 надалі здавалася в оренду та інші особи отримували дохід. Саме з цих підстав, на думку позивача, законних спадкоємців не повідомили про смерть ОСОБА_2 .

Також позивач зазначала, що вона була волонтером у Всеукраїнській благодійній організації «Надія для сиріт» (далі - ВБО «Надія для сиріт») у 2012 році та працювала за межами м. Києва.

У зв`язку з викладеним просила суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строк.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що надані позивачем докази у своїй сукупності не свідчать про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 24 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, витребував справу з суду першої інстанції.

08 вересня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яким суди не надали належної оцінки.

Суди не врахували, вона разом з батьком не проживала та не підтримувала з ним зв`язок, а тому була позбавлена можливості дізнатися про його смерть. Жінка, з якою проживав батько, не повідомила її про смерть ОСОБА_2 .

Також вона з 10 січня 2012 року до 14 липня 2012 року безперервно перебувала як волонтер ВБО «Надія для сиріт» у тривалому відрядженні у Новопразькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті в Кіровоградській області, Городнянській загальноосвітній школі-інтернаті у Чернігівській області, загальноосвітній школі-інтернаті з посиленою спортивною підготовкою Криворізької міської ради (м. Кривий Ріг), що підтверджується довідкою від 25 жовтня 2021 року. Зазначене є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилалася на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20; недослідження зібраних у справі доказів.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2023 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Київська міська рада просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

На обґрунтування відзиву Київська міська рада посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надала належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 718.

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . З матір`ю позивача ОСОБА_3 спадкодавець ОСОБА_2 перебував у шлюбі до 24 жовтня 2002 року.

ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 20 вересня 2002 року згідно з розпорядженням від 20 вересня 2002 року № 31643.

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

04 листопада 2021 року постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисляк Т. С. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Також позивач надала лист комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14 травня 2021 року № 02/2834, з якого вбачається наявність заборгованості за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_2 станом на 01 травня 2021 року та відсутність оплати за комунальні послуги з 2015 року.

Відповідно до довідки ВБО «Надія для сиріт» від 25 жовтня 2021 року № 2 ОСОБА_1 безперервно перебувала як волентер у ВБО «Надія для сиріт» з 10 січня 2012 року до 14 липня 2012 року за місцем діяльності організації (Кіровоградська обл., Чернігівська обл., м. Кривий Ріг).

Суди також встановили, що позивач у 2014 року вийшла заміж за іноземця, має трьох дітей, що підтверджується відповідними свідоцтвами, виданими компетентними органами Королівства Нідерландів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18.

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що неспілкування ОСОБА_1 зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, необізнаність про смерть батька, знаходження позивача як волонтера ВБО «Надія для сиріт» з 10 січня 2012 року до 14 липня 2012 року за місцем знаходження організації, а також проживання з 2014 року за кордоном, не є поважними причинами пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20; недослідження зібраних у справі доказів.

У постанові Верховного Суду від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зазначено, що правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать вказаним висновкам Верховного Суду, оскільки у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Однак питання щодо визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

У цій справі суди встановили, що наведені ОСОБА_1 обставини не є поважними причинами значного пропуску строку (понад 9 років) для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, на яку посилається заявник, зазначено, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, недобросовісна поведінка інших спадкоємців та нотаріуса щодо повідомлення такого спадкоємця про існування заповіту та наявність у нього спадкових прав є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначені висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у справі № 130/2517/18 суди при вирішенні спору урахували наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна померлого, недобросовісну поведінку відповідачів та нотаріуса, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами в розумінні положень частини третьої статті 1272 ЦК України. Такими причинами спадкоємець вказав відсутність права на спадщину за законом у першу чергу та необізнаність про існування заповіту, складеного на його користь.

Водночас у справі, що переглядається, встановлені інші обставини, ніж у справі № 130/2517/18.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги посилання позивача на недобросовісну поведінку третіх осіб, які не повідомили її про смерть батька, оскільки вказані обставини не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою для вчинення спадкоємцем дій щодо прийняття спадщини відповідно до норм цивільного права.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 303/983/18.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська