ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 161/7760/21

провадження № 61-1241св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у складі колегії суддів Данилюк В. А., Здрилюк О. І., Шевчук Л. Я. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти, як на непрацездатну дружину в розмірі 1/4 частки його доходів (заробітку) щомісячно та довічно.

Позовну заяву мотивувала тим, що з 16 листопада 1980 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2008 року.

29 квітня 2004 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання, яка в подальшому продовжувалась.15 квітня 2010 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності довічно через захворювання, пов`язане з ураженням опорно-рухового апарату.

У зв`язку із наведеним позивач не працює, її дохід складається лише з пенсії по інвалідності, інших джерел доходів не має, потребує лікування і матеріальної допомоги з боку колишнього чоловіка.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Луцький міськрайонний суд Волинської області заочним рішенням від 10 грудня

2021 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки від доходу ОСОБА_2 щомісячно

з 23 квітня 2021 року довічно.

Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалою від 21 червня 2022 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів скасував.

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 24 жовтня 2022 року позов задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її користь у розмірі 1/8 частки від доходу ОСОБА_2 щомісячно з 27 квітня 2021 року довічно.

В задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що розмір пенсії, яку отримує позивач, становить прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», натомість такого доходу недостатньо для здійснення оплати за комунальні послуги та послуги з утримання будинку тощо.

Відповідачем до суду доказів, які б спростовували доцільність стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання не надав.

Волинський апеляційний суд постановою від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2022 року скасував.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не враховано, що у квартирі № 2 , у якій проживає ОСОБА_1 , зареєстрована її дочка ОСОБА_3 , яка є повнолітньою особою і також повинна нести витрати на утримання житла або надавати допомогу матері для оплати таких послуг. Крім того, позивач має можливість звернутися за отриманням житлової субсидії за наявності відповідних умов.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, внаслідок чого в 1998 році йому встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою про стан здоров`я, посвідченням серії НОМЕР_1 від 01 вересня 2005 року. В подальшому, 13 серпня 2008 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, отже, майновий стан відповідача погіршився у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, оскільки значні кошти витрачаються на лікування, про що свідчать фіскальні чеки щодо придбання ліків.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції вважав, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення аліментів з відповідача, який сам є непрацездатним, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В січні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в якій просить оскаржене судове рішення скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм статей 75, 76 СК України у подібних правовідносинах.

Відповідач відмовляється добровільно допомагати позивачу, інших осіб на його утриманні немає. Позивачем доведена її непрацездатність, яка набута під час шлюбу.

Розмір основної пенсії на дату подання позову складав 1 744,85 грн, а загальна пенсійна виплата позивача з урахуванням незначних надбавок становить 2 270 грн.

Разом з тим, дочка позивача не повинна нести витрати на утримання житла, оскільки ним не користується. При цьому, суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно наданих позивачем доказів оплати за житлово-комунальні послуги, вони не нараховують на всіх зареєстрованих осіб, а нараховуються лише на площу квартири.

Також, сама по собі обставина того, що відповідач має інвалідність, не виключає право позивача на утримання з його боку, оскільки в сукупності з обставиною розміру доходу відповідача, він має майнову можливість утримувати позивача.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 02 лютого 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Справа № 161/7760/21 надійшла до Верховного Суду 20 лютого 2023 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1980 року, який розірваний рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2008 року у справі № 2-481/2008 (а. с. 3, 4 том 1).

З 29 квітня 2004 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням строком на 1 рік, яка в подальшому продовжена - у травні 2005 року та у травні 2008 року (а. с. 5-7 том 1).

15 квітня 2010 року позивачу встановлено безстроково інвалідність ІІІ групи загального захворювання, що стверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серія РВН № 161863 від 15 квітня 2010 року, вона отримує пенсію за віком у розмірі 2 270,12 грн щомісячно (а. с. 8 том 1).

Відповідно до копії довідки від 18 березня 2021 року № 1599 позивач в квартирі АДРЕСА_2 , проживає одна, самостійно сплачує всі житлово-комунальні послуги та внески на управління будинком, прибудинковою територією (а. с. 27 том 1).

ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, внаслідок чого в 1998 році йому було встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою про стан здоров`я, посвідченням серії НОМЕР_1 від 01 вересня 2005 року. В подальшому - 13 серпня 2008 року ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності довічно.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування збитків), призначену згідно з Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 9 451,11 грн щомісячно.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої-третьої СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Згідно з частинами першою, другою статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 квітня 2010 року позивачу встановлено безстроково інвалідність ІІІ групи загального захворювання та вона отримує пенсію за віком у розмірі 2 270,12 грн щомісячно.

ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, внаслідок чого в 1998 році йому встановлено ІІ групу інвалідності. В подальшому, 13 серпня 2008 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, отже, майновий стан відповідача погіршився у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, оскільки значні кошти витрачаються на лікування, про що свідчать фіскальні чеки щодо придбання ліків.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування збитків), призначену згідно з Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 9 451,11 грн щомісячно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач є непрацездатною особою, пенсіонером, має ІІ групу інвалідності, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальну допомогу колишній дружині. При цьому, у квартирі № 2 , в якій проживає ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована її дочка ОСОБА_3 , яка є повнолітньою особою. Довідка від 19 березня 2021 року про те, що ОСОБА_3 працює в м. Тернополі не спростовує того, що вона може нести витрати на утримання житла, в якому вона зареєстрована разом з матір`ю.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив всі фактичні обставини справи, врахував доводи сторін, надав належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно застосував вищезазначені норми законодавства України.

Колегія суддів також звертає увагу на приписи статті 202 СК України відповідно до яких повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Разом з тим, здійснення оцінки доказів, в розумінні статті 400 ЦПК України, є виходом за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в такому випадку буде встановлюватися або (та) вважатися доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішуватися питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що прямо заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров