Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1455/23

Номер провадження: 2/511/432/23

"01" червня 2023 р. суддя Роздільнянського районого суду Одеської області Теренчук Ж. В.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом:

позивача: Одеського національного медичного університету, адреса: провулок Валіховський, 2, місто Одеса,

до відповідачки: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1

про стягнення витрат на навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач Одеський національний медичний університет (далі ОНМедУ) звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання, обгрунтовуючи його тим, що відповідачка здобула освіту за кошти державного бюджету в ОНМедУ, отримала диплом і будучи зобов`язаною після отримання вищої освіти прибути до місця призначення за направленням закладу освіти, а саме до Роздільнянської центральної районної лікарні Управління охорони здоров`я Одеської області та відпрацювати у якості лікаря рентгенолога обумовлений укладеною письмовою Угодою № 305/14 від 19 грудня 2014 року про підготовку фахівців з вищою освітою термін, до місця направлення не прибула, а відтак повинна відшкодувати відповідно до умов угоди у встановленому порядку до Державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, розмір яких складає 46725, 41 грн.

Згідно автоматизованої системи документообігу суду, при розподілі справ між суддями, 26 травня 2023 року вказаний позов був розподілений в провадження судді Теренчук Жанни Вікторівни.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про передачу справи за підсудністю до належного суду , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Зазначене розуміння принципу законного судді охоплюється також положеннями права на повноважний суд та включається до закріпленої у міжнародно-правових актах засади здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Таким чином, є всі підстави розглядати як принцип організації судової влади і судочинства в Україні - здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Вимога розгляду справи судом, встановленим законом, передбачає здійснення правосуддя спеціально створеним згідно з законом юрисдикційним органом - судом, який уповноважений на підставі норм вирішувати питання у межах його компетенції.

Таким чином, комплексне поняття «належний суд» включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям «компетентний суд», що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям «повноважний суд», що застосовується Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи те, що поняття «компетенція» є більш широким, доцільнішим є використання терміну «компетентний суд», під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 8 статті 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

За приписами частини першої статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема відповідно до пункту четвертого даної статті за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

За частиною другою статті 532 ЦК України зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Суд, ознайомившись зі змістом Угоди № 305/14 від 19 грудня 2014 року про підготовку фахівців з вищою освітою (далі Угода), яка була укладено між позивачем та відповідачкою і яка наявна в матеріалах справи вважає, що дана угода не містить відомостей про її місце виконання в м.Роздільна Одеської області.

Також виходячи з умов даної угоди, а також відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» , в редакції чинній на час укладення цієї угоди, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ.

Тобто, місце виконання даної угоди стосувалося саме обов`язку ОСОБА_1 прибути за направленням місця проходження інтернатури до м.Роздільна Одеської області, між тим позивач звернувся в суд з вимогою за грошовим зобов`язанням про стягнення з неї витрат на навчання.

На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для застосування правил альтернативної підсудності, оскільки фактично підставою для звернення позову стало невиконання відповідачкою умов Угоди, яка не містить визначеного місця виконання щодо стягнення з неї грошових коштів.

Відтак справа підлягає розгляду за правилами загальної підсудності виходячи з вимог ст.27 ЦПК України, а також враховуючи приписи ст.532 ЦК України щодо місця виконання зобов`язання за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Відповідно до відповіді №93561 від 31.05.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Головою ВССУ видано розпорядження№ 2710/38-14 від 02 вересня 2014 року, яким визначено територіальну підсудність для забезпечення розгляду справ та кримінальних проваджень, підсудних місцевим судам Донецької і Луганської областей, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції і в яких неможливо здійснювати правосуддя, відповідно до якого наразі дана справа відноситься до територіальної юрисдикції Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана ст. 32 ЦПК України.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, суд вважає, що матеріали даної позовної заяви слід передати на розгляд за територіальною підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 27, 31, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Цивільну справу (єдиний унікальний номер судової справи: 511/1455/23) за позовом Одеського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання - передати за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

С Суддя: Ж. В. Теренчук