П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023року м. Київ

Справа №761/8560/21

Провадження № 22-ц/824/13287/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі -

КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності. Відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку постачає позивач. Відповідач своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 01 січня 2021 року становить 43 802,63 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

КП «Київтеплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь: заборгованість за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги з централізованого опалення

у розмірі 19 834,02 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 2 581,58 грн та 3 % річних

у розмірі 1 403,06 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги

з централізованого опалення у розмірі 17 549,62 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 1 379,82 грн та 3 % річних у розмірі 1 054,53 грн; витрати пов`язані з отриманням довідки у розмірі 33,00 грн та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року справу за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до провадження. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено проведення відкритого судового засідання. У судове засідання викликано учасників судового процесу.

15 грудня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила застосувати строки позовної давності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року

у задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду мотивоване недоведеністю заявлених позовних вимог, оскільки

в матеріалах справи відсутній договір про надання послуг з послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який би був підписаний відповідачем ОСОБА_1 КП «Київтеплоенерго» взагалі не визначило правового статусу квартири та її власників/співвласників, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води саме з ОСОБА_1 , як єдиного власника вказаного майна за весь період розрахунку заборгованостей. КП «Київтеплоенерго» не доведено суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості.

21 липня 2023 року КП «Київтеплоенерго» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного судум. Києва від 26вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опаленні у розмірі 14 875,51 грн. відповідно до 3/4 частки права власності..

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач був позбавлений можливості надати суду інформацію про те, хто є власником квартири. Оскільки між власниками квартири ні у добровільному порядку на підставі укладеного договору, ні у судовому порядку не визначено порядок користування належної їм квартири, тому відсутні підстави для розподілу оплати за надані житлово-комунальні послуги відповідно до фактично займаної сторонами площі квартири (постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 592/3181/16-ц). Заявник також вказує, що факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 26 липня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 0 2серпня 2023 року клопотання

КП «Київтеплоенерго» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Київтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року у справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Витребувано із Шевченківського районного суду м. Києва матеріали справи

№ 761/8560/21 за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

28 серпня 2023 року матеріали справи № 761/8560/21 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову

у даній справі становить 43 802,63 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 =

268400,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Рішення Шевченківського районного суд ум. Києва від 26 вересня 2022 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги спожиті до

01 травня 2018 року.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суд ум. Києва від 26 вересня 2022 року не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається.

Встановлено, що ПАТ «Київенерго», правонаступником якого

є КП «Київтеплоенерго», було визначено обов`язковим виконавцем послуг

з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майновід 19 червня 2012 року відомо, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить: ОСОБА_2 - 1/4 частки і ОСОБА_1 - 3/4 частки (а. с. 151).

Квартира АДРЕСА_2 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 , є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача

ОСОБА_1 за період з жовтня 2015 року по січень 2021 року заборгованість за централізоване опалення становить 37 383,64 грн, заборгованість за постачання гарячої води становить 0,00 грн (а. с. 6-8, 9-10).

Згідно Додатку 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від

11 жовтня 2018 року № 602-18 ПАТ «Київенерго» відступило КП «Київтеплоенерго» право вимоги відносно ОСОБА_3 за адресою:

АДРЕСА_1 заборгованість в розмірі 30 834,02 грн за послуги з централізованого опалення

(а. с. 13-15).

В газеті «Хрещатик» № 34 (5085) від 28 березня 2018 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 592/3181/16-ц (провадження № 61-18303св18) зроблено висновок «Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, щоб встановити порядок користування квартирою співвласники мають право укласти договір, в якому виділити у користування окремі кімнати та розподілити між собою права та обов`язки. У випадку, коли співвласники не досягли згоди щодо порядку користування квартирою, існує можливість звернутися з відповідним позовом до суду.

Оскільки між сторонами ні у добровільному порядку на підставі укладеного договору, ні у судовому порядку не визначений порядок користування належної їм квартири, тому відсутні підстави для розподілу оплати за надані житлово-комунальні послуги відповідно до фактично займаної сторонами площі квартири».

За фактичних обставин цієї справи, а саме відсутність між ОСОБА_1

і ОСОБА_2 визначеного порядку користування належної їм квартири, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 є належним відповідачем

у справі.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води

і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг

з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих послуг

з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги

у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови

у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України від

30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, про стягнення заборгованості та ураховуючи заявлений позивачем в апеляційній скарзі період до 01 травня 2018 року, сума заявлена позивачем становить 14 875,51 грн, на підтвердження чого позивач надав розрахунок заборгованості за вказаний період.

Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за послуги

з центрального опалення та постачання гарячої води по особовому рахунку

№ НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 за період з жовтня 2015 року до 01 травня 2018 року (період заявлений позивачем в апеляційній скарзі) заборгованість за централізоване опалення становить 45 609,86 грн.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом

у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Київським апеляційним судом під час перегляду справи установлено, що

ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов?язання по оплаті послуг

з надання централізованого опалення, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Разом з тим, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив застосувати позовну давність (а. с. 94-99).

У пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року

у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) вказано, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла,

і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року

у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від

14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року

у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07 серпня

2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі

№ 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року

у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду

з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,

є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки оплата комунальних послуг носить характер періодичних платежів, то позовна давність застосовується до кожного платежу.

З матеріалів справи відомо, що КП «Київтеплоенерго» просить стягнути

з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за централізоване опалення за період

з 1 жовтня 2015 року до 01 травня 2018 року.

З цим позовом КП «Київтеплоенерго» звернулось до суду 02 березня 2021 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з центрального опалення в межах позовної давності за березень 2018 року у розмірі 5 195,99 грн.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26вересня 2022 року в частині позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги спожиті до 01 травня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням

у справі в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині, судові витрати понесені КП «Київтеплоенерго» в сумі 269,27 грн. за подання позову і 403,90 грн за подання апеляційної скарги, а всього 673,17 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго».

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26вересня 2022 року

в частині позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги спожиті до

01 травня 2018 року скасувати та ухвалити у справі в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги спожиті до

01 травня 2018 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за централізоване опалення в розмірі 5 195,99 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги спожиті до 01 травня 2018 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 673,17 грн судових витрат.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна