КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/9431/22 Головуючий у І інстанції - Галаган В.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/511/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Даньшиної І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця, -

установив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною вище скаргою.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідно до постанови Верховного Суду від 19 січня 2022 року (справа №577/4541/20), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, та має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, чим і керувався скаржник, звертаючись зі скаргою до суду першої інстанції.

Просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На вказану апеляційну скаргу Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження №55681886 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу №3668 від 15 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 47643,08 грн.

02 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою постановлено зокрема стягнення виконавчого збору у сумі 4164,30 грн.

03 вересня 2018 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення боржником винесено постанови про накладення арешту на майно боржника.

25 лютого 2019 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення боржником винесено постанови про накладення арешту на кошти боржника.

14 квітня 2020 року державним виконавцем керуючись п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно інформації зазначеної скаржником в апеляційній скарзі, встановлено, що вимоги виконавчого документа виконано та заборгованість перед стягувачем погашено, що підтверджується довідкою від останнього, однак виконавчий збір та понесені державним виконавцем витрати не сплачено, у зв`язку з чим підстави для зняття арештів з коштів та майна боржника станом на 10 квітня 2023 року відсутні.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

По справі встановлено, що заявник просить зобов`язати компетентну особу Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУЮ зняти арешт з майна та грошових коштів боржника, накладений в межах виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №3668 від 15 квітня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Компетенція (юрисдикція) судів щодо розгляду справ, подібних до тих, яка переглядається, визначається процесуальними законами.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно роз`яснень, наданих у п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса.

Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.5 ст.82 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.2 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У зв`язку із цим у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою, а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі.

В той же час, в порядку ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Враховуючи, що предметом оскарження у даній справі є дії державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розгляду її в порядку цивільного судочинства, оскільки процесуальним законодавством оскаржувані заявником дії виконавця віднесено до юрисдикції відповідного окружного адміністративного суду.

ЗУ «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов виконавця, прийнятих з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа №921/16/14-г/15), від 13 березня 2019 року (справа №545/2246/15), від 27 березня 2019 року (справа №766/10137/17), від 03 квітня 2019 року (справи №370/1034/15 та №370/1288/15), від 12 червня 2019 року (справа №370/1547/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.

Висновки суду в оскаржуваній ухвалі відповідають вимогам закону.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 31 травня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба