Номер провадження: 22-ц/813/7221/23
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Одеської міської ради в особі свого представника Бондаренка Ігоря Олеговича

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року, ухваленого Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Гуревського В.К. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеська міська рада, про встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом тривалого часу, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 2014 року по день смерті ОСОБА_3 , а також факт її належності до четвертої черги спадкоємців після смерті ОСОБА_3 і факт прийняття нею спадщини після смерті останнього.

08 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Одеська міська громада в особі Одеської міської ради про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом тривалого строку, яку мотивувала тим, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_3 та проживала разом з ним у належній йому квартирі АДРЕСА_2 , та оплачувала із спільного бюджету комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, вона отримала свідоцтво про його смерть, провела за свій рахунок кремацію тіла померлого.

Посилаючись на те, що факт тривалого спільного її проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується документами, спільними фотографіями та показанням свідків, а тому вона як спадкоємиця четвертої черги спадкування має право на отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 просила суд встановити юридичний факт її постійного проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 з 19 вересня 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 лютого 2023 року Одеська міська рада як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, в якому просить визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову Одеська міська рада зазначила, що у матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази постійного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі спадкодавцем у період понад 5 років до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, не надано доказів спільного ведення ними та спадкодавцем господарства, наявності у них спільного бюджету, здійснення ними спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не належать до кола спадкоємців майна померлого ОСОБА_3 , Одеська міська рада просила на підставі статті 1277 ЦК України визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 березня 2023 року ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву третьої особи Одеської міської ради, в якому вона зазначила, що позов Одеської міської ради є безпідставним, необґрунтованим, а усі без виключення відомості, що в ньому викладені, є такими, що не відповідають дійсності, у зв`язку з чим в його задоволенні просила відмовити повністю.

24 березня 2023 року Одеська міська рада надала до суду відповідь на відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

30 березня2023 року позивач за первісним позовом ОСОБА_2 надала до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду.

Продовжено провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом тривалого часу, позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою (а.с. 20, т. 2).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеська міська рада про встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом тривалого часу задоволено.

Встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 19 вересня 2001 року по день смерті ОСОБА_3 по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року щодо накладення арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття з квартири арешту; скасовано заборону органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні позову Одеській міській раді, суд виходив з обґрунтованості та доведеності протягом розгляду справи позову ОСОБА_1 та необґрунтованості вимог Одеської міської ради.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та задовольнити позовні вимоги Одеської міської ради. Також просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору.

Доводами апеляційної скарги є помилковість висновків суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем однією сім`єю щонайменше п`ять років для набуття права на спадщину на підставі ст. 1264 ЦК України як спадкоємцем четвертої черги за законом, а саме пов`язаність позивача та померлого крім спільного проживання веденням спільного господарства, спільних витрат, бюджету, харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тощо.

Натомість, надані ОСОБА_1 докази в обґрунтування викладених нею обставин не є підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю, пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц, яка судом першої інстанції не була застосована.

Також Одеська міська рада зазначила, що надані позивачкою фотокартки як доказ проживання однією сім`єю із спадкодавцем, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між нею та ОСОБА_3 склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні сім`ї (постанова Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 750/12880/19).

Крім того вказала, що вказані фото були створені у період, який не відноситься до п`ятирічного періоду, що передував часу відкриття спадщини, який і є обов`язковим та підлягає доказуванню у першу чергу у даній категорії справ.

Щодо чеків на придбання ліків для ОСОБА_3 , то суд першої інстанції безпідставно послався на них як на доказ підтвердження факту спільного проживання, оскільки наведені чеки не містять прізвища ОСОБА_1 , ліки придбавались невідомими особами, без лікарських рецептів чи будь-яких інших документів, що свідчать про наявність потреби ОСОБА_3 у лікарських засобах.

Також скаржник з посиланням на висновки Верховного Суду, зроблені в аналогічних правовідносинах, вказав на неналежність інших доказів, наданих ОСОБА_1 , зокрема, копії акту від 23 листопда 2022 року, копій квитанцій про сплату комунальних послуг, а також на суперечливість показань свідків.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання спадщини відумерлою, скаржник зазначив, що такі висновки не відповідають обставинам справи та наданим доказам, які не підтверджують належність ОСОБА_1 до кола спадкоємців майна ОСОБА_3 , а тому на підставі ст. 1277 ЦК України підлягає визнанню відумерлою і за правилом ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить територіальній громаді міста з часу відкриття спадщини.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що судом першої інстанції не досліджувався факт наявності або відсутності у спадковій справі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії; суд обґрунтував рішення про задоволення позовних вимог доказами, зокрема, квитанціями про сплату комунальних послуг, копії яких долучені до справи з порушенням установленого законом порядку.

Також просить стягнути з позивачки на свою користь судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на додержання судом під час ухвалення рішення норм матеріального та процесуального права, оскільки факт її проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю щонайменше п`ять років до смерті останньої підтверджено показаннями свідків, письмовими доказами, які у своїй сукупності доводять підставність вимог та яким суд дав належну оцінку, а доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

В судовому засіданні представник Одеської міської ради Романець Ю-В.О. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Беркович Ю.О. апеляційну скаргу не визнав та підтримав доводи відзиву.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним актовим записом про смерть № 14048, складеним 27 жовтня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі якого 27 жовтня 2021 року вказаним Відділом ДРАЦС видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 61, 233, т. 1).

На момент відкриття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_3 останньому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 38,9 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру у ЖБК «Малиновський-13» № 9351 від 26 грудня 2000 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (а.с. 234 т. 1).

Вказане право приватної власності зареєстроване у бюро технічної інвентаризації 12 січня 2001 року (а.с. 234зв. т. 1).

ОСОБА_3 згідно паспорту громадянина України з 25 березня 1994 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д1-80886-ю/л від 26 травня 2022 року знято з реєстрації за зазначеною адресою з 17 листопада 2021 року (а.с. 232, 241, т. 1).

За вказаною адресою згідно відомостей департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за вказаною адресою з 17 січня 1997 року також була зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 31 березня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі складеного вказаним органом актового запису № 3513 від 31 березня 2018 року (а.с. 69 т. 1).

Позивачка ОСОБА_1 згідно паспорту громадянина України та листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № 244/01-10 від 20 липня 2022 року з 05 листопда 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 53, 148, т.1).

08 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 , поданою нею 02 листопада 2021 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі, про прийняття нею спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги спадкування, заведено спадкову справу № 551Б/2021 (№ 68608686 у Спадковому реєстрі) щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 229 (зворот) -230, 242 т. 1).

10 листопада 2021 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Маслова М.В. направила на ім`я ОСОБА_1 лист за № 551Б/2021/02-14, у якому роз`яснила про те, що відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Цей факт визначається в судовому порядку (а.с. 239, зворот, т. 1).

27 квітня 2022 року, тобто після закінчення 6-місячного терміну, передбаченого для прийняття спадщини ст. 1269-1271 ЦК України, державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Маслова М.В. направила до ОСОБА_1 лист за № 551Б/2021/02-14, у якому сповістила її про те, що в проваджені Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса є заведена спадкова справа за № 551Б/2021 до майна ОСОБА_3 . З заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась ОСОБА_1 спадкоємець за законом. До спадкового майна належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Також матеріали спадкої справи містять заяву ОСОБА_2 від 08 серпня 2022 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 як спадкоємцем четвертої черги, подану нею приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. (а.с. 229 т. 1), яку надіслано приватним нотаріусом до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі, оскільки вказана спадкова справа заведена та знаходиться у справах Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі (а.с. 237 т. 1).

Щодо доводів апеляційної скарги Одеської міської ради в частині задоволених судом позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем у період з 19 вересня 2001 року по день смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що позивачка ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів її проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, на підтвердження ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, у мотивах оскаржуваного судового рішення відсутнє посилання на конкретні відповідні обставини та факти; суд першої інстанцій обмежився лише посиланням на те, що факт спільного проживання позивачки та померлого ОСОБА_3 протягом 20 років до часу смерті останнього підтверджується наданими позивачем письмовими доказами та поясненнями свідками, не давши належної оцінки такому та узгодженості доказів між собою та їх належності та достатності.

Так, само по собі наявність на руках у позивачки правовстановлюючих документів на спірну квартиру (свідоцтва про право власності на спірну квартиру, технічного паспорту) не свідчить про факт спільного проживання позивачки зі спадкодавцем, як і наявність в неї лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причини смерті, свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , оскільки

згідно п. 7 розділу п`ятого Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Крім того, реєстрація актового запису про смерть проведено за заявою ОСОБА_7 , а не позивачки (а.с. 239 т .1).

Як не свідчать про факт спільного проживання і довідка на одержання та під поховання праху, за якою замовником є ОСОБА_1 , договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 07057, оскільки з пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слідує, що і вони приймали фінансову участь в оплаті послуг щодо організації поховання спадкодавця ОСОБА_3 , фотографії, де ОСОБА_1 разом з двома сусідами знаходяться на кремації ОСОБА_3 (а. с. 73) жодним чином не може бути доказом спільного проживання позивачки та померлого протягом не менше як п`ять років до часу такої смерті.

Щодо фотографій, де ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проводили час разом (а. с. 71-72), то з цього приводу Верховним Судом сформована усталена практику, на яку цілком слушно посилається завник в своїй апеляційній скарзі, що само по собі фотографування вказаних осіб без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, між такими особам склалися та мали місце протягом зазначеного періоду часу усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Крім того, вказані фотографії зроблені за період 2002-2010 року, у той час, коли предметом доказування по теперішній справі є період не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надані позивачкою копії фіскальних чеків про придбання ліків, використаних, за її твердженням, на лікування спадкодавця ОСОБА_3 , у 41 примірниках на 4-х аркушах (а. с. 74-77), то такі не містять вказівки про покупця, а на більшості чеків таким зазначено ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без надання доказів того, ким є вказані особи і яке це має відношення до розглядуваної справи, крім того, немає лікарських призначень та часу таких призначень саме ОСОБА_3 .

Як і акт від 23 листопада 2022 року про неможливість потрапити до квартири АДРЕСА_2 (а. с. 79), на який послався суд в обґрунтування своїх висновків, жодним чином не свідчить про спільне проживання позивачки та ОСОБА_3 .

Огляд судом квитанцій про оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_2 в якості доказів, не свідчить, що такі витрати здійснювалися позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зі спільного бюджету і в інтересах їх сім`ї.

Щодо пояснень свідків, яких було допитано в суді, то вони носять узагальнений характер та підтверджують лише періодичні відвідування спадкодавця, однак не містять в собі інформації щодо саме сімейних відносин у позивачки та ОСОБА_3 , не дають уявлення про спільність бюджету позивачки та померлого ОСОБА_3 , пріорітетності його витрачання, планування та спільних значних трат, і без наявності жодного належного письмового доказу, який би свідчив про дійсне проживання позивачки разом із ОСОБА_3 в його квартирі протягом значного тривалого часу 20 років.

Крім того, свідок ОСОБА_12 є племінницею ОСОБА_1 , а свідок ОСОБА_13 її донькою, в квартирі якої позивачка зареєстрована з 2001 року.

Сама позивачка ОСОБА_1 , доводячи факт спільного проживання, називає причину смерті ОСОБА_3 як коронавірусну інфекцію,натомість з фото і пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_3 ховали у відкритій труні.

Як протиречиві пояснення свідків і щодо обставин та часу вселення позивачки у спірну квартиру.

Натомість, у будь-якому випадку самі показання свідків без належних та допустимих доказів спільного проживання не можуть бути єдиним доказом такого (постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16, від 01 червня 2022 року у справі № 750/11346/19, від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц).

Апеляційний суд зазначив, що сам факт участі у похованні померлого спадкодавця, який офіційно не перебував у шлюбі та був зареєстрований один за місцем свого проживання, був особою похилого віку, не є безумовним підтвердженням наявності факту проживання однією сім`єю та не свідчить про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 369/9334/16-ц, провадження № 61-20367св19).

Отже, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , так як остання не довела достатніх і переконливих обставин, існування яких свідчить про факт її спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, а також ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, взаємних прав та обов`язків тощо. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17, провадження № 61-11815св20.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду про те, що ОСОБА_1 надала суду належні та допустимі докази і довела в установленому законом порядку, що вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому помилковим є посилання заявника Одеської міської ради на неможливість встановлення факту, про який просить позивачка, до 01 січня 2004 року, оскільки для отримання права на спадкування за законом у четверту чергу п`ятирічний строк проживання однією сім`єю зі спадкодавцем повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України (1 січня 2004 року). Для відповідних правовідносин слід застосовувати ст. 1264 ЦК України, а не ст. 74 СК України (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).

Щодо позовних вимог Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Згідно зі статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Встановивши, що спадкоємців ОСОБА_3 за заповітом і за законом немає, адже ОСОБА_1 не підтвердила факт спільного проживання з спадкодавцем, а позов позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , яка є сусідкою померлого та проживає у сусідній із спірною квартирою і також заявляла про встановлення такого самого факту, проте ухвалою суду від 06 квітня 2023 року її позов до ОСОБА_1 залишено без розгляду, спадщина після смерті ОСОБА_3 ніким не прийнята; з часу відкриття цієї спадщини сплив один рік, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання спадщини відумерлою.

Розглядаючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги Одеської міської ради як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, колегія суддів зазначає, що хоча позов ОСОБА_1 не заявлено до вказаної особи як до особи, що має відповідати за пред`явленими позовними вимогами про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, проте не підлягає застосуваню до спірних правовідносин висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 про те, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача; водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Оскільки по теперішній справі третьою особою заявлено самостійні позовні вимоги щодо предмета спору спірної квартири, належної спадкодавцю, шляхом визнання такої спадщини відумерлою.

При цьому для правильного вирішення справи не має значення заявлення вказаною третьою особою саме позову, а не заяви в порядку окремого провадження (глава 9 Розділу четвертого «Окреме провадження» ЦПК України), оскільки позивач ОСОБА_1 (відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 ) вже заявила саме позовні вимоги про встановлення юридичного факту, і закон не містить жодних обмежень щодо такого її процесуального права саме в порядку позовного провадження, до того ж такий позов ОСОБА_1 був заявлений як зустрічний на позовну заяву ОСОБА_2 .

В даному випадку доцільність розгляду позову ОСОБА_1 як позивача за зустрічним позовом та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, Одеської міської ради полягає саме в реалізації таким чином принципу процесуальної економії, спрямованого, у першу чергу, на пришвидшення розгляду справи (вирішення спору) та зменшення судових витрат.

Вказане полягає в ефективності, розумності та раціональності судового процесу, є передбачуваним для сторін, дозволяє розглянути справу в цілому в розумні строки, запобігає зловживанню сторонами своїми процесуальними правами, а також гарантує бережне ставлення до ресурсів всіх учасників справи, а також забезпечує право на справедливість та розумність судових процедур, уникнення надмірного формалізму та спрямованість на вирішення справи по суті задля можливості всіма учасниками справи отримати відповіді на їх позовні запити як один до одного, так і до суду.

Враховуючи наведену невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та допущені судом порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позову Одеської міської ради остання була звільнена від сплати судового збору у розмірі 2684 грн, за подання заяви про забезпечення позову, яка задоволена, Радою сплачено 1342 грн, і за подання Радою апеляційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 1488,60 грн, то в порядку перерозподілу витрат між сторонами на користь третьої особи Одеської міської ради з позивачів за первісним та за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню в рівних частках судовий збір по 1415,30 грн та на користь держави по 1342 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради в особі свого представника Бондаренка Ігоря Олеговича задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеська міська рада, про встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом тривалого часу відмовити.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Одеської міської ради, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,9 кв м, житловою площею 18,5 кв м.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,9 кв м, житловою площею 18,5 кв м.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1342 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь Одеської міської ради (, адреса: 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1) судовий збір у розмірі 1415,30 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 01 грудня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: О.Ю. Карташова

В.В. Кострицький