Житомирський апеляційний суд
Справа №2-2888/11 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В.М.
Категорія 84 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №2-2888/11 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Шкирі В.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.07.2011 року у справі №2-2888/11.

На обґрунтування заяви зазначала, що під час виїзду за кордон у травні 2022 року ДПС України їй було відмовлено у перетині державного кордону України, у зв`язку із наявністю у базі даних ДПС України відомостей щодо тимчасового обмеження у праві виїзду з України на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 13.07.2011 року. Про зазначену ухвалу та обмеження у виїзді за кордон вона не була обізнана, дізналася про її існування лише під час перетину кордону та при зверненні до адвоката отримала відповідь, яка підтверджувала наявність вказаного обмеження.

Вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як засіб забезпечення позову підлягає скасуванню, оскільки судом було ухвалене рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13.07.2011 року у даній справі та задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 558 грн.70 коп, які вона давно сплатила в межах вказаної справи. На даний час, коли в країні йде війна і її діти знаходяться в Польщі, до яких вона не може виїхати, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є надмірним заходом обмеження її прав.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2023 року заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. У матеріалах справи відсутні належні докази, які підтвердили факт умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на неї рішенням суду. Разом з тим, будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.

Враховуючи, що застосоване ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2011 року обмеження у праві виїзду за межі території України повинно мати тимчасовий характер, проте триває майже 12 років, і ані державним виконавцем, ані стягувачем не надано інформації щодо пред`явлення виконавчого листа №2-2888/11 протягом останніх п`яти років до виконання, або і

Інших доказів свідомого ухилення від виконання вказаного виконавчого документу, тому застосоване обмеження є непропорційним меті такого застосування. Судом першої інстанції наведених обставин не враховано, не надано належної правової оцінки доводам заявника щодо необґрунтованості обмеження у праві виїзду за межі України протягом дванадцяти років, за відсутності доказів ухилення від виконання судового рішення, внаслідок чого, суд дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заінтересована особа правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.07.2011 року у справі №2-2888/11 обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань за кредитним договором №б/н від 09.07.2008 року перед ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.5,9).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.12.2011 року позов задоволено. Стягнуту з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 14558,70 грн., з яких 6876,00 грн. заборгованість за кредитом, 6513,24 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. фіксована частина, 669,46 грн. процентна складова (а.с.7-8,10).

Залишаючи без задоволення заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено виконання зобов`язання за кредитним договором б/н від 09.07.2018 в сумі 14558,70 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.п.2, 5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово обмежено право на виїзд з України, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що обмеження у праві виїзду за межі України є тимчасовим заходом, спрямованим на обмеження фізичної особи - боржника у праві вільного перетинання державного кордону України, що має на меті забезпечення виконання зобов`язань, покладених на таку особу відповідним рішенням суду.

При цьому, як застосування такого заходу до фізичної особи - боржника, так і його скасування відноситься до компетенції суду.

Втручання у право фізичної особи - боржника на свободу пересування, яке ґрунтується на ст.441 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» може мати легітимну мету тільки у тому випадку, якщо судом буде встановлено факт ухилення такої особи від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

При цьому, саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника - фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій.

Суд зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.

З наведеного слід дійти висновку, що обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення такої заборгованості. Дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості. (п.122 і 124 рішення ЄСПЛ у справі «Рінер проти Болгарії»).

Враховуючи, що застосоване ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.07.2011 року у справі №2-2888/11 обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі території України повинно мати тимчасовий характер, проте триває більше одинадцяти років, АТ КБ «Приватбанк» не надано інформації щодо виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13.12.2011 року, або інших доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання вказаного рішення, зважаючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вживалося як захід забезпечення позову, тому слід дійти висновку про непропорційність застосованого до ОСОБА_2 обмеження з метою такого застосування.

Суд першої інстанції наведених обставин не врахував, не надав належної правової оцінки доводам заявника щодо необґрунтованості обмеження її у праві виїзду за межі України протягом одинадцяти років, за відсутності доказів ухилення від виконання судового рішення, внаслідок чого дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, призвело до постановлення у справі незаконної ухвали, а тому остання підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2023 рокускасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, застосовані ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2011 року у справі № 2-2888/11.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий Судді