Справа № 454/4088/21 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/966/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Колич Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області в складі судді Фарини Л.Ю. від 23 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

На думку апелянта, суд формально поставився до розгляду справи в даному випадку, не з`ясував фактичні обставини справи, не викликав заявленого у справі свідка те в не повній мірі вжив достатніх заходів для належного повного та всебічного розгляду справи. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд не обґрунтував яким саме вимогам чинного законодавства не відповідає визнання позову відповідачкою та, які саме її права будуть порушені при спадкуванні майна її рідною донькою. Звертає увагу на те, що на підтвердження факту спільного проживання позивача з її дядьком ОСОБА_4 суду було надано довідку № 90 від 05.07.2021 року, виданої виконкомом Сокальської міської ради (Старостою сіл Стенятин та Роятин) Львівської області в якій зазначається, що « ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно з 15.01.2010 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім 'ї на день смерті: племінниця - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала з 01.05.2018 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Проте, даний факт судом було не взято до уваги. Крім цього, судом не взято до уваги довідку № 46 від 02.06.2021 року, виданої виконкомом Сокальської міської ради (Старостою сіл Стенятин та Роятин) Львівської області в якій зазначено, що « ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно з 14.10.1960 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім ї на день смерті: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований з 15.01.2010 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала без реєстрації». Вказана довідка додатково підтверджує факт проживання позивачки за однією адресою не лише з ОСОБА_4 , але і його матір`ю (бабцею позивача), яка була похилого віку і потребувала сторонньої допомоги та догляду. Наголошує, що шлюб позивач уклала 28.10.2011р., а доглядати за дядьком ОСОБА_4 і постійно проживати з ним за однією адресою вона почала лише через 7 років (з травня 2018 року). Крім цього від місця реєстрації позивача (Львівська область, Сокальський район, с. Попитів) до будинку ОСОБА_4 (Львівська область, Сокальський район, с. Роятин) відстань становить приблизно 8 кілометрів, що надавало змогу постійно бачитися з чоловіком та не було перешкодою шлюбним відносинам та їх спілкуванні. А тому, підстав встановлення режиму окремого проживання у подружжя не було, оскільки окреме проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені СК України, в тому числі і ті, які дружина та чоловік мали до встановлення такого режиму. Крім цього чинним законодавством не встановлено обов`язку подружжя 24 години в добу нерозлучно спільно проживати за однією адресою. Вважає, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що є розбіжність між зареєстрованим та фактичним місцем проживання позивача, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішене виключно в судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також, зважаючи на те, що від відповідачки надійшла заява про слухання справи без її участі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, а також інших письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст 12, 81, 263-265 ЦПК України, 2, 3,6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,16, 29, 392,1216,1218,1223,1261-1265,1268, 1296 ЦК України відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач надала суду лише довідку Сокальської міської ради від 06.07.2021р. про те, що ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . На день його смерті разом з ним проживала племінниця ОСОБА_2 з 01.05.2018р.Також, позивачкою надано свідоцтво про шлюб з якого встановлено, що вона з 28.10.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , а відтак, за приписами ч.4 ст.3, ст.21 СК України вони створили сім`ю. Однак, позивачкою не надано жодних доказів про те що у неї з чоловіком встановлено режим окремого проживання.Матеріали справи не містять достатніх доказів та підтвердження обставин спільного проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_4 за однією адресою на момент відкриття спадщини.Із дослідженого свідоцтва про смерть встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .З досліджених свідоцтв про народження та про шлюб встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_4 .Крім цього, з досліджених свідоцтв про народження та про шлюб встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є сестрою ОСОБА_4 .З довідки виданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» встановлено, що станом на 31.12.2012р. житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований.Вказаний житловий будинок складається з житлової кімнати, коридора, кухні та кладової, загальною площею 44,6м.кв. Також, до будинковолодіння відносяться: господарські будівлі та споруди, а саме: сарай (літ. «Б1»), погріб (літ. «В1»), вбиральня (літ. «Д1»), огорожа «№1», огорожа «№2» та хвіртка «№3».З відповіді на звернення наданої Радехівською державною нотаріальною конторою 15.09.2021р. встановлено, що ОСОБА_2 повідомлено, що відкрити спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 немає підстав так як ОСОБА_2 пропустила термін для прийняття спадщини встановлений ст.1270 ЦК України. Рекомендовано звернутись в суд з позовом за продовженням строку прийняття спадщини або за визнанням факту прийняття спадщини чи права на спадщину.Разом з цим, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а не з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як рекомендовано у листі Радехівської державної нотаріальної контори.Судом установлено, що у померлого ОСОБА_4 спадкоємці першої черги відсутні, оскільки він був неодружений та не мав дітей. Із спадкоємців другої черги є рідна сестра спадкодавця ОСОБА_3 , а спадкоємцем п`ятої черги померлого ОСОБА_4 є його племінниця ОСОБА_2 .З матеріалів справи встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 нотаріусом не заводилась. Спадкоємець другої черги відповідач ОСОБА_3 у межах шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_4 не подала заяви про відмову від прийняття спадщини за померлим рідним братом ОСОБА_4 .З матеріалів справи встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази існування перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку після визначення додаткового строку на прийняття спадщини, в тому числі, відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що вказувало б на виникнення цивільно-правового спору.Між тим, без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, зокрема спадкоємця другої черги за законом відповідачки ОСОБА_3 .Суд при ухваленні рішення виходив з того, що з огляду на матеріали справи, судом не встановлено порушення особистого немайнового або майнового права та інтересу позивача, в силу п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, не встановлено обставини позбавлення позивача права отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дядька в нотаріальній конторі.Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

20.10.2021 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила:

- встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 з спадкодавцем (дядьком) ОСОБА_4 за однією адресою на момент відкриття спадщини, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок (літ.А1-1) загальною площею 44,6м.кв., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай (літ. «Б1»), погріб (літ. «В1»), вбиральня (літ. «Д1»), огорожа «№1», огорожа «№2» та хвіртка «№3», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дядько ОСОБА_4 .Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 .Однак, на вказаний будинок не було зареєстровано право власності, оскільки даний будинок відноситься до колгоспного двору і померлий ОСОБА_4 був його останнім членом.Спадкодавець не був одружений і не мав своїх дітей. Відповідач ОСОБА_3 (мама позивачки і сестра ОСОБА_4 ) є спадкоємцем другої черги, однак вона не бажає приймати спадщину.Зазначала, що на день смерті ОСОБА_4 вона проживала 01.05.2018р. по день смерті спадкодавця в АДРЕСА_1 . Позивачка зверталася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини встановлений ст.1270 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтв про народження та про шлюб встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_4 .

Крім цього, згідно свідоцтв про народження та про шлюб вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 є сестрою ОСОБА_4 .

З довідки виданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» встановлено, що станом на 31.12.2012р. житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований.

Вказаний житловий будинок складається з житлової кімнати, коридора, кухні та кладової, загальною площею 44,6м.кв. Також, до будинковолодіння відносяться: господарські будівлі та споруди, а саме: сарай (літ. «Б1»), погріб (літ. «В1»), вбиральня (літ. «Д1»), огорожа «№1», огорожа «№2» та хвіртка «№3».

З відповіді на звернення наданої Радехівською державною нотаріальною конторою 15.09.2021р. встановлено, що ОСОБА_2 повідомлено, що відкрити спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 немає підстав так як ОСОБА_2 пропустила термін для прийняття спадщини встановлений ст.1270 ЦК України. Рекомендовано звернутись в суд з позовом за продовженням строку прийняття спадщини або за визнанням факту прийняття спадщини чи права на спадщину.

Судом установлено, що у померлого ОСОБА_4 спадкоємці першої черги відсутні, оскільки він був неодружений та не мав дітей. Із спадкоємців другої черги є рідна сестра спадкодавця ОСОБА_3 , а спадкоємцем п`ятої черги померлого ОСОБА_4 є його племінниця ОСОБА_2 .

З матеріалів справи, також, встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 нотаріусом не заводилась. Спадкоємець другої черги відповідач ОСОБА_3 у межах шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_4 не подала заяви про відмову від прийняття спадщини за померлим рідним братом ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Відповідні органи місцевого самоврядування у разі неприйняття спадщини спадкоємця, можуть звертатися до суду з заявами про визнання спадкового майна відумерлим у судовому порядку.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №420/2383/16-ц від 21.02.2019р., у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 зазначено, що оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Районні державні адміністрації можуть бути залучені в якості третіх осіб у випадках, якщо спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення знаходяться за межами населених пунктів. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради.

Окрім цього, згідно змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» та п.п. 3, 4 № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За їх відсутності територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Також, згідно постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №185/10105/15-ц, у якій Верховний Суд також прийшов до висновку, що належним відповідачем у спорі про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Отже, виходячи з предмету та підстав позову, наведених норм закону та судової практики, що повинна враховуватися судами при ухваленні рішення, належним відповідачем (відповідачами) у даній справі про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно є принаймні або спадкоємці, що прийняли спадину або територіальна громада відповідного населеного пункту в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем знаходження нерухомого майна, а також інші особи, прав та обов`язків яких може стосуватися даний спір.

Відповідно однією із необхідних обставин, що підлягає з`ясуванню судом, зокрема, при розгляді даної справи (як і у інших), є належність чи неналежність відповідача (відповідачів).

Як встановлено вище, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 нотаріусом не заводилась. Спадкоємець другої черги відповідач ОСОБА_3 у межах шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_4 не подала заяви про відмову від прийняття спадщини за померлим рідним братом ОСОБА_4 . Крім цього, як вказала сама позивачка, відповідачка спадщини після смерті ОСОБА_8 не прийняла, тобто очевидно не є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Із наведеного вище вбачається, що позивачем подано позов про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, однак відповідачем до участі у справі залучено лише ОСОБА_3 .

Враховуючи вказане, щодо даного спору, то у такому, у випадку відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, слід вважати належним відповідачем повинна була б бути залучена відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Зважаючи на вказане суд був позбавлений можливості ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, тому рішення суду про відмову у задоволенні позову слід вважати таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Зважаючи на вказане, а також те, що апеляційний суд не наділений правом на залучення належних відповідачів (заміну неналежних), а також на направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра