Справа № 447/383/23 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/1576/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області Лемик Р.Я.,

Сковронської І.М., її представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 травня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона працює на посаді завідуючого поліклінічним відділенням, лікар інфекціоніст у КНП «Миколаївська міська лікарня», наказом генерального директора Кучер Ю.Б. №219 від 16.11.2022 року їй оголошено догану за неналежне виконання без поважних причин посадових обов`язків, а саме: не виконання умов пакету «Мобільна паліативна допомога» НСЗУ; не проведення організаційної роботи по наданні медичних послуг за пакетом «Мобільна паліативна допомога» лікарями поліклінічного відділення; не забезпечення підвищення професійної кваліфікації підлеглих працівників відділення; не внесення медичних записів в ЕСОЗ по наданні медичної допомоги за пакетом «Мобільна паліативна допомога».

Вважає наказ таким, що винесений з порушенням трудового законодавства та є наслідком неприязних стосунків з керівництвом лікарні. Вказує на те, що вона, як завідувач поліклінічного відділення КНП «Миколаївська міська лікарня», не була ознайомлена з умовами договору, укладеного між відповідачем та Національною службою здоров`я України на 2022 рік, а з умовами договору ознайомилася лише у квітні 2022 року, на офіційному сайті НСЗУ, оскільки у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії на території України доступ до сайту був відсутній. Стверджує, що підписуючи договір, керівництву лікарні було відомо про невідповідність його умов в частині щодо проходження відповідної допомоги за напрямом «мобільний паліатив», адже відповідно до умов пакету «Мобільна паліативна допомога дорослим та дітям» у 2022 році, які розміщені на офіційному сайті НСЗУ http://nszu.gov.ua не менше, ніж двоє лікарів, які залучені до надання послуг по даному пакету, мали пройти відповідну підготовку за напрямом «паліативна допомога» (сертифікований курс тематичного удосконалення з паліативної допомоги).

Зазначає, що відповідно до Положення про систему безперервного професійного розвитку медичних та фармацевтичних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 725, лікарі не зобов`язані відвідувати конкретні заходи безперервного професійного розвитку. Крім цього, вона неодноразово зверталася до інспектора з кадрів КНП «Миколаївська міська лікарня» з питанням про надання путівок на курси «паліативна медична допомога», на що, зокрема 07.11.2022 року, була отримана відповідь, що безкоштовні курси проводилися по плану на початку 2022 року та більше до кінця 2022 року проводитися не будуть Наголошує, що медичні записи в ЕСОЗ по наданні медичної допомоги за пакетом «Мобільна паліативна допомога» вносилися, проте не були враховані НСЗУ при оплаті за надані послуги у зв`язку з невідповідністю вимогам договору. З наведених підстав просить визнати незаконним наказ КНП «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області № 219 від 16.11.2022 «Про оголошення догани Ірині Сковронській».

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 травня 2023 року, з врахуванням ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області № 219 від 16.11.2022 року «Про оголошення догани Ірині Сковронській».

Стягнуто з КНП «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Рішення суду оскаржило Комунальне некомерційне підприємство «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що висновок суду про те, що посадова інструкція ОСОБА_2 передбачає ряд посадових завдань та обов`язків та жодним чином не конкретизує обов`язків позивачки, як завідувача поліклінічного відділення, лікаря-інфекціоніста щодо надання послуг з пакету «Мобільна паліативна медична допомога дорослим і дітям», не підтверджує факт звільнення позивачки від дисциплінарної відповідальності за не проведення організації з надання таких послуг. Вважає, що судом не взято до уваги той факт, що позивачка, як завідувач відділенням, зобов`язана здійснювати контроль ведення електронного документообігу, зокрема, правильне та своєчасне ведення медичних записів в Електронній системі охорони здоров`я на пацієнтів відділення. Вказує, що фінансування лікарні відбувається на підставі відомостей про фактично надані медичні послуги, які зареєстровані в Електронній системі охорони здоров`я, одна медична послуга по пакету оплачується в розмірі 14 066 грн., таких послуг лікарня повинна надавати не менше 12 в місяць, а відтак суд не оцінив надані відповідачем докази того, що невиконання ОСОБА_3 своїх посадових обов`язків спричинило заподіяння шкоди лікарні на суму 506 376 грн. в 2022 році. Зазначає, що 09.06.2022 року при проведенні оперативної наради з завідувачами відділень було запропоновано передати пакет «Мобільна паліативна медична допомога дорослим і дітям» у відділення терапії або амбулаторії, проте саме позивачка заперечила такі зміни та наполягала на залишенні цього пакету в поліклінічному відділенні під її керівництво, що свідчить про те, що позивачка усвідомлювала значення своїх дії, проте розраховувала на відвернення негативних наслідків. Стверджує, що ОСОБА_2 , маючи інформацію про можливість проходження курсів працівниками відділення по пакету паліативної допомоги, всупереч п.2.21 Посадової інструкції не скористалась цією інформацією і станом на 28 жовтня 2022 року не запропонувала медичним працівникам поліклінічного відділення пройти такі курси. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області Лемик Р.Я. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами винне вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 1989 року працює в Миколаївській центральній районній лікарні, з 01.04.2011 працює на посаді завідувача поліклінічного відділення, лікар-інфекціоніст в КНП «Миколаївська центральна районна лікарня» (з 15.01.2021 перейменовано на КНП «Миколаївська міська лікарня» Стрийського району Львівської області), що підтверджується копією трудової книжки та визнається сторонами.

В оскаржуваному наказі генерального директора КНП «Миколаївська міська лікарня» від 16.11.2022 року №219 «Про оголошення догани Ірині Сковронській» зазначено, що «у зв`язку з недотриманням ОСОБА_4 п. 2.4, 2.9., 2.21, 2.25 посадової інструкції завідувача поліклінічного відділення, лікаря-інфекціоніста від 18.10.2021, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку і недотримані кошти за пакетом надання медичної допомоги «Мобільна паліативна допомога», не враховуючи можливість повернення коштів, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, керуючись статтями 147149 КЗпП України, оголошено догану ОСОБА_2 , завідувачці поліклінічного відділення, лікарю-інфекціоністу, за неналежне виконання без поважних причин посадових обов`язків, а саме:

не виконання умов пакету «Мобільна паліативна допомога» НСЗУ;

не проведення організаційної роботи по наданні медичних послуг за пакетом «Мобільна паліативна допомога» лікарями поліклінічного відділення;

не забезпечення підвищення професійної кваліфікації підлеглих працівників відділення; не внесення медичних записів в ЕСОЗ по наданні медичної допомоги за пакетом «Мобільна паліативна допомога».

Зобов`язано позивачку до 01.12.2022 усунути наявні недоліки в організації надання медичної допомоги та ведення медичних записів за пакетом «Мобільна паліативна допомога» НСЗУ.

Підстава: Доповідна записка заступника генерального директора з консультативної діагностичної роботи та якості медичної допомоги ОСОБА_5 від 28.10.2022; письмове пояснення завідувача поліклінічного відділення, інфекціоніста І. Сковронської від 02.11.2022; письмове пояснення лікаря-онколога поліклінічного відділення Р. Несторовича від 11.11.2022; письмове пояснення лікаря-невропатолога поліклінічного відділення О. Корецької від 15.11.2022».

З наказом позивачка ознайомлена, що підтверджується її підписом, проставленим в наказі.

Згідно із посадовою інструкцією завідувача поліклінічного відділення, лікаря-інфекціоніста, затвердженою директором КНП «Миколаївська міська лікарня» 18.01.2021, завданням та обов`язками є: підготовка та подання звітної, статистичної та інших видів документації (п. 2.4); створення належних умов праці, контроль, аби працівники дотримувалися правил внутрішнього розпорядку, охорони праці та протипожежного захисту (п. 2.9.); систематичне підвищення своєї професійної кваліфікації та підлеглих йому медичних працівників (п. 2.21.); виконання розпорядження безпосереднього та вищестоящого керівництва (п. 2.25).

З оскаржуваного позивачкою наказу вбачається, що однією із підстав притягнення її до дисциплінарної відповідальності є, недотримання ОСОБА_2 саме цих пунктів посадової інструкції.

Разом з тим, стверджуючи про недотримання ОСОБА_2 пунктів 2.4, 2.9,2.21, 2.25 посадової інструкції завідувача поліклінічного відділення, лікаря-інфекціоніста, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження недотримання, невиконання ОСОБА_2 обов`язків, передбачених зазначеними вище пунктами посадової інструкції, не вказав в оскаржуваному наказі, у чому конкретно, в яких діях чи бездіяльності проявилося недотримання, невиконання ОСОБА_2 обов`язків, що зазначені у згаданих вище пунктах посадової інструкції.

Зі змісту наказу також вбачається, що ОСОБА_2 оголошено догану за неналежне виконання без поважних причин посадових обов`язків, а саме, не виконання умов пакету «Мобільна паліативна допомога» НСЗУ; не проведення організаційної роботи по наданні медичних послуг за пакетом «Мобільна паліативна допомога» лікарями поліклінічного відділення; не забезпечення підвищення професійної кваліфікації підлеглих працівників відділення; не внесення медичних записів в ЕСОЗ по наданні медичної допомоги за пакетом «Мобільна паліативна допомога».

А відтак, зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що оскаржуваним наказом ОСОБА_2 оголошено догану за недотримання нею окремих пунктів посадової інструкції, окрім цього і за невиконання нею умов пакету «Мобільна паліативна допомога», що призвело до недоотримання відповідачем коштів за пакетом надання медичної допомоги «Мобільна паліативна допомога».

Судом також було встановлено, що умови надання, підстави надання, вимоги до організації надання послуги «Мобільна паліативна медична допомога дорослим та дітям», вимоги до спеціалістів та кількості фахівців, які працюють на посадах, вимоги до переліку обладнання викладені в Умовах закупівлі медичних послуг, які будуть надаватись за Договором «Мобільна паліативна медична допомога дорослим та дітям», були розміщені на сайті НСЗУ.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Згідно зі ст. 140 цього ж Кодексу трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Відповідно до статті 141 Кодексу законів про працю роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькування), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях економіки України для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну (стаття 142 КЗпП України).

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 147-1 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок та чи не закінчився встановлений для цього строк.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17.

При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 наведено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок.

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що «порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів тієї обставини, що надання кваліфікованої паліативної допомоги, тобто надання послуг за пакетом «Мобільна паліативна допомога дорослим та дітям», було безпосереднім обов`язком завідувача поліклінічного відділення, лікаря-інфекціоніста ОСОБА_2 згідно з її посадовою інструкцією, і що цей обов`язок нею не було виконано.

Заперечуючи щодо позову, відповідач покликався на наказ генерального директора КНП «Миколаївська міська лікарня» № 322 від 10.12.2021 «Про створення мобільної бригади з надання мобільної паліативної допомоги дорослим і дітям у КНП «Миколаївська МЛ», яким передбачено створення мобільної бригади, її склад, основні завдання мобільної бригади, а а пункт 4 цього наказу передбачав, що контроль за виконанням покласти на завідувачку поліклінічного відділення І.Сковронську.

Заперечуючи щодо таких доводів відповідача і щодо таких доводів апеляційної скарги, позивачка покликалася на те, що наказ № 322 від 10.12.2021 «Про створення мобільної бригади з надання мобільної паліативної допомоги дорослим і дітям у КНП «Миколаївська МЛ», не був доведений до її відома.

Встановлюючи фактичні обставини справи, суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування таких доводів позивачки, на підтвердження ознайомлення ОСОБА_2 з цим наказом, доведення його до її відома для вжиття саме нею заходів щодо його виконання.

Такі висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані.

Вважаючи незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_2 стверджувала про те, що керівництво лікарні не доводило до її відома, що саме на неї покладено обов`язок по виконання вищезгаданого наказу, не доводило до її відома конкретні завдання, виконання яких у зв`язку із зайнятою нею посадою від неї вимагалося з метою виконання наказу № 322 від 10.12.2021, такі твердження позивачки не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

При цьому, посадова інструкція ОСОБА_2 передбачає ряд посадових завдань та обов`язків завідувача поліклінічним відділенням та жодним чином не конкретизує обов`язків позивачки, як завідувача поліклінічного відділення, лікаря інфекціоніста, щодо надання послуг з пакету «Мобільна паліативна медична допомога дорослим та дітям».

Стосовно протоколу оперативної наради від 09.06.2022 КНП «Миколаївська міська лікарня», суд першої інстанції зазначив, що даний протокол не є доказом покладення/доведення до відома ОСОБА_2 трудового обов`язку щодо організації нею надання медичної допомоги відповідно до умов пакету «Мобільна паліативна допомога» з визначеними умовами щодо надання такої допомоги, про які зазначено в наказі № 322 від 10.11.2021 та/або в договорі про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за пакетом «Мобільна паліативна медична допомога дорослим і дітям», укладеного між КНП «Миколаївська міська лікарня» та НСЗУ, зокрема, щодо обов`язковості проходження лікарями навчання з надання паліативної допомоги.

Задовольняючи позов суд першої інстанції взяв до уваги лист інспектора відділу кадрів О. Мрочковської від 04.11.2022, з якого вбачається, що такі курси до кінця року не заплановані, а платні ТУ «Стаціонарна та амбулаторна паліативна допомога важкохворим пацієнтам» доступні з 28.09.2022.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку про те, що звернення позивачки з запитами про наявність путівок на курси «Паліативна допомога» за період з квітня-травень 2022 року, не є беззаперечним доказом обізнаності з наказом № 322 від 10.11.2021, яким, як стверджує апелянт, на ОСОБА_2 покладено трудові обов`язки щодо організації роботи по наданню лікарнею послуг з пакету «Мобільна паліативна медична допомога дорослим та дітям».

В оскаржуваному наказі відповідач, як на підставу для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, окрім іншого, покликається на те, що нею не дотримано пунктів 2.4, 2.9, 2.21, 2.25 посадової інструкції завідувача поліклінічного відділення, лікаря інфекціоніста.

Разом з тим, в оскаржуваному наказі відсутні посилання на конкретні обставини (факти), що свідчать про недотримання ОСОБА_2 пунктів 2.4, 2.9, 2.21, 2.25 посадової інструкції завідувача поліклінічного відділення, лікаря інфекціоніста, невиконання нею обов`язків, передбачених саме цими пунктами посадової інструкції, за який конкретно дисциплінарний проступок з огляду на пункти 2.4, 2.9, 2.21, 2.25 посадової інструкції завідувача поліклінічного відділення, лікаря інфекціоніста її притягнуто до відповідальності, які саме її дії були протиправними, які саме обов`язки, виконання яких передбачено згаданими пунктами посадової інструкції, ОСОБА_2 не виконала чи виконала неналежно.

Тобто, зазначивши в оскаржуваному наказі про недотримання ОСОБА_2 пунктів 2.4, 2.9, 2.21, 2.25 посадової інструкції завідувача поліклінічного відділення, лікаря інфекціоніста, відповідач не конкретизував, за який проступок її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, в чому конкретно полягає порушення трудової дисципліни, невиконання чи не виконання в повному обсязі, не вчинення нею дій, вчинення яких вимагалося за пакетом «Мобільна паліативна медична допомога дорослим і дітям».

На думку колегії суддів наказом № 322 від 10.12.2021 «Про створення мобільної бригади з надання мобільної паліативної допомоги дорослим і дітям у КНП «Миколаївська МЛ» на позивачку покладено додаткові трудові обов`язки, що не були роботавцем конкретизовані, і які не були ним своєчасно доведені до її відома з метою їх виконання.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено одного з елементів складу дисциплінарного проступку як протиправність поведінки позивачки, суд дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді догани.

Колегія суддів вважає, що роботодавець, дійшовши висновку про вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку та накладення на неї у зв`язку з цим дисциплінарного стягнення у виді догани, мав би врахувати дані, які характеризують ОСОБА_2 , як висококваліфікованого спеціаліста, те, що протягом тривалого часу роботи, більше тридцяти років вона не допускала порушення трудової дисципліни, не притягувалася до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання покладених на неї трудових обов`язків.

За наведених вище обставин, встановлених судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами невиконання ОСОБА_2 з її вини посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.4, 2.9, 2.21, 2.25 посадової інструкції завідувача поліклінічного відділення, лікаря інфекціоніста, трудових обов`язків щодо організації роботи по наданню лікарнею послуг з пакету «Мобільна паліативна медична допомога дорослим та дітям», виконання яких не було своєчасно доведено до відома позивачки, що доводить відсутність вини позивачки у його невиконанні, у зв`язку з чим дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що наказ № 219 від 16.11.2022 про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення є незаконним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30.11.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк