Справа № 456/6003/21 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.В.
Провадження № 22-ц/811/924/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області в складі судді Бачуна О.В. від 07 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист особистих немайнових прав, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 07 квітня 2022 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання демонтувати встановленні ним дві камери відеоспостереження на будинку АДРЕСА_1 , які направленні на житловий будинок і подвір`я на АДРЕСА_1 , які проводять відео зйомку її особистого життя відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської обл. від 07 квітня 2021 року і постановити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що суд посилається, на те що позивач не надала доказів згідно яких спостереження здійснюється з втручанням в її особисте життя, однак, згідно фото світлини доданих до матеріалів справи чітко видно, що камери направлені на її будинок. Звертає увагу на те, що суд посилається на те, що ОСОБА_3 встановив камери для охорони свого майна, однак, суд не взяв до уваги, що вхідні двері ОСОБА_3 з іншої сторони, а камери встановлені на її подвір`я та її житловий будинок за якими ведеться відеоспостереження.Наголошує, що суд посилається на те, що зобов`язання відповідача демонтувати камери відеоспостереження, суд розцінює, як неналежний спосіб захисту, що позивач повинна була вимагати заборонити відповідачу проводити відео зйомки її подвір`я, а не демонтувати камери. Демонтаж камери відеоспостереження приведе до порушення його прав, а саме захисту його будинку і подвір`я, однак, вважає, що камери не охороняють ні його будинку, ні подвір`я, а направлені на її приватний будинок, господарські споруди.Також, звертає увагу, що суд ухвалюючи дане рішення, посилається, що камери направлені на житловий будинок і подвір`я на АДРЕСА_1 , однак, її будинок АДРЕСА_2 .

В судове засідання відповідач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні брав участь його представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представниці на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 32, 55 Конституції України , 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, 3, 15, 275, 301, 307 ЦК, 1 Закону України «Про інформацію» та відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_2 , а відповідач проживає в будинку АДРЕСА_1 . Також встановлено, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, часто виникали конфлікти.31.05.2021 року ОСОБА_1 зверталася до ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області з приводу вжиття заходів до ОСОБА_3 , який без її згоди встановив на своєму будинку дві камери відеоспостереження, які направленні на її житло і проводять відеозйомку її особистого життя.Як вбачається із листа-відповідача ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 07.06.2021 заява ОСОБА_1 з приводу вжиття заходів до ОСОБА_3 , який без її згоди встановив на своєму будинку дві камери відеоспостереження розглянута. По фактах викладених у зверненні відсутні ознаки кримінального правопорушення. Камери встановлені ОСОБА_3 для забезпечення майна та особистої безпеки. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що позивачкою не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в її особисте життя та особисте життя членів її сім`ї, в тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачем відеокамери мають технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді). Таким чином, аналізом наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відеонагляд встановлено відповідачем виключно з метою забезпечення схоронності майна та створення безпечних умов проживання, і цим права ОСОБА_1 не порушуються, в її приватне життя він не втручається. Позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача демонтувати камери відеоспостеження, суд розцінює як неналежний спосіб захист особистих немайнових прав. Позивачка вправі вимагати заборонити відповідачу проводити саме відеозйомку її подвір`я, а не зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати відеокамери, які проводять відеоспостереження. Встановлені відповідачем камери здійснюють відеоспостереження як його будинку та подвір`я, з метою забезпечення безпеки, так і в автоматичному режимі охоплюють будинок і подвір`я позивачки. Демонтаж відповідачем камер призведе до порушення його особистих прав та інтересів, які спрямовані на забезпечення схоронності будинку та безпеки його жителів, а тому обраний позивачки спосіб захисту своїх немайнових прав є неналежним , а позовні вимоги про зобов`язання відповідача демонтувати дві камери відеонагляду є необґрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

30.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист особистих немайнових прав, у якому просила:

-зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати встановлені ним дві камери відеоспостереження на будинку АДРЕСА_1 , які направленні на житловий будинок і подвір`я на АДРЕСА_1 , які проводять відео зйомку її особистого життя.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона проживає в будинку АДРЕСА_2 . Відповідач встановив на своєму будинку дві камери відеонагляду і виставляє в Інтернет все, що робиться на її подвір`ї. З приводу таких дій, ОСОБА_1 зверталася в ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, з відповідачем проведено профілактичну бесіду, однак він продовжує розповсюджувати інформацію про її особисте життя, чим порушує її особисті немайнові права. Камери встановлені без її згоди, чим порушили право позивача на особисте життя та його таємницю надане законом.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ст.301 Цивільного кодексу України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом ст.307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Право на захист особистих немайнових прав фізичної особи, як суб`єктивне цивільне право, включає в свій зміст наступні повноваження: а) вимагати від усіх та кожного не порушення особистих немайнових прав; б) вимагати припинення всіх діянь, якими порушуються ці права; в) вимагати відновлення вказаних особистих немайнових прав у випадку їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції сторонами не оспорено та не спростовано, ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_2 , а відповідач проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, часто виникали конфлікти.

31.05.2021 року ОСОБА_1 зверталася до ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області з приводу вжиття заходів до ОСОБА_3 , який без її згоди встановив на своєму будинку дві камери відеоспостереження, які направленні на її житло і проводять відеозйомку її особистого життя.

Як вбачається із листа-відповідача ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 07.06.2021 заява ОСОБА_1 з приводу вжиття заходів до ОСОБА_3 , який без її згоди встановив на своєму будинку дві камери відеоспостереження розглянута. По фактах викладених у зверненні відсутні ознаки кримінального правопорушення. Камери встановлені ОСОБА_3 для забезпечення майна та особистої безпеки.

Зважаючи на наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що по знімках, на яких зображено дві камери відеоспостереження, що розташовані на будинку АДРЕСА_1 , неможливо встановити, в яку саме сторону та під яким кутом нахилу і з яким граничним кутом огляду направлені ці камери. Відповідач ствердив, що камера проводить зйомку «360 градусів». Відповідно належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження доводів позову щодо огляду території позивачки відеокамерами відповідача матеріали справи не містять.

Щодо незаконного, а саме без згоди позивачки та її дозволу на встановлення камер відеоспостереження на фасаді житловому будинку ОСОБА_3 , то суд правильно вважав, що дане твердження позивачки є помилковим, оскільки на час розгляду справи в суді чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачкою не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в її особисте життя та особисте життя членів її сім`ї, в тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачем відеокамери мають технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді).

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції правильно встановлено, що відеонагляд встановлено відповідачем виключно з метою забезпечення схоронності майна та створення безпечних умов проживання, і цим права ОСОБА_1 не порушуються, в її приватне життя він не втручається.

Також, судом правильно вказано, що позивачка вправі вимагати заборонити відповідачу проводити саме відеозйомку її подвір`я, а не зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати відеокамери, які проводять відеоспостереження.

Так, встановлені відповідачем камери здійснюють відеоспостереження як його будинку та подвір`я, з метою забезпечення безпеки, так і в автоматичному режимі охоплюють будинок і подвір`я позивачки.

Демонтаж відповідачем камер призведе до порушення його особистих прав та інтересів, які спрямовані на забезпечення схоронності будинку та безпеки його жителів, а тому обраний позивачки спосіб захисту своїх немайнових прав є неналежним, а позовні вимоги про зобов`язання відповідача демонтувати дві камери відеонагляду є необґрунтованими та безпідставними.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра