Справа №442/7429/22
Провадження №2/442/808/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання Антоненко В.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Вернієвської О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100000 гривень, які останній зобов`язався повернути в строк до 24.09.2022, що підтверджується відповідною розпискою.

Разом з тим, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін грошей не повернув. Просив стягнути з відповідача борг в сумі 100419,18 грн, з яких 100000 грн тіло позики, 419,18 грн 3% річних.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Додатково пояснив, що відповідач працював у ТзОВ "Українські медовари", директором якого є він ( ОСОБА_1 ), на посаді комірника та був матеріально відповідальною особою. Коли ОСОБА_2 звільнявся з роботи, останнім було проведено інвентаризацію та виявлено нестачу близько 96-98 тисяч гривень. Зважаючи на вказане, він запропонував відповідачу внести гроші в касу, щоб закрити це питання. Оскільки ОСОБА_2 не мав такої суми коштів, то вони домовились, що він позичить 100000 грн, про що була написана відповідна розписка. Заборгованість по нестачі не була внесена в касу за один день, бо це технічно неможливо. Цим займався особисто відповідач. Уточнив, що кошти він позичив 24.02.2022 і цього ж дня була написана розписка, проте, він тоді не зауважив, що відповідач зазначив іншу дату (24.09.2021). Відповідачу при звільненні виплачено усі розрахункові кошти. Підтвердив той факт, що боржник на виконання розписки повернув 6300 грн, тому не заперечує щодо зменшення розміру заборгованості на вказану суму. У ОСОБА_2 немає боргу перед Товариством, оскільки на день звільнення він вніс в касу всю суму нестачі.

Додатково пояснив, що ним 24.02.2022 також була написана розписка, оскільки він відмовився від 40000 грн торгової націнки на товари, нестачу яких було виявлено, задля того, щоб відповідач швидше віддав борг, тобто, виконав свої зобов`язання за розпискою.

Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та пояснив, що у ТзОВ "Українські медовари" він був матеріально відповідальною особою, оскільки працював завідувачем складу, а також виконував обов`язки касира. Однак зазначив, що від складу ключі були як у нього, так і у позивача. Коли він мав намір звільнитися, довелося провести інвентаризацію, в результаті чого було виявлено нестачу (близько 97 тисяч гривень) на складі. 100000 грн у позивача він не позичав. Оскільки був пригніченим через виявлену нестачу, то у стані страху написав розписку. Позивач неодноразово телефонував йому, нагадував про повернення боргу, тому 24.09.2022 (а не 2021 року, як зазначено помилково у розписці) він написав розписку, взірець якої дав йому ОСОБА_1 . Зобов`язався у розписці повернути кошти у цей же день, бо тоді мав намір їх повернути. На теперішній час він не погоджується з цим.

Пояснив, що у розписці, написаній ОСОБА_1 24.02.2022, вказано про розписку від 24.02.2022, проте, будь-якої іншої розписки, окрім тих двох, що у матеріалах справи, не існує. Позивач надав цю розписку, пояснюючи це тим, що "подарує" йому 40000 грн, тобто, зарахує до погашення нестачі. Додав, що кошти він не отримував та нічого не вносив на погашення недостачі. У касу вносив лише кошти, коли були певні замовлення, за які ОСОБА_1 давав йому готівку. Виплачені ТзОВ "Українські медовари" розрахункові в сумі 6300 грн він віддав на погашення виявленої нестачі на складі.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог та вказала, що згідно з поясненнями позивача заборгованість складає не 100000 грн, а 93700 грн. Пояснила, що відповідач працював у Товаристві на посаді завідувача складом. Перед його звільненням проведено інвентаризацію, згідно якої виявлено недостачу близько 96-98 тисяч гривень. Вказану заборгованість вирішили погасити шляхом внесення коштів у касу, щоб не притягувати ОСОБА_2 до відповідальності як матеріально відповідальну особу. Зазначає, що відповідач звільнений з посади 24.02.2022, а розписка складена 24.09.2022 (помилково вказано 2021 рік), тобто, через 7 місяців. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одрежані ним або одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач стверджує, що не отримував вказаних коштів. Виходячи з матеріалів справи та пояснень осіб, вважає, що вказані обставини зводяться до подвійної відповідальності відповідача: за нестачу товару (коштів за товар) та борг за розпискою, що на її переконання є недопустимим.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з розпискою від 24.09.2022 (сторонами не заперечується щодо помилково зазначеного 2021 року складання), укладеною між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , останній 24.02.2022 позичив кошти у розмірі 100000 грн та зобов`язався такі повернути до 24.09.2022.

З трудової книжки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що останній прийнятий на роботу в ТзОВ "Українські медовари" на посаду завідувача складу наказом №10 від 20.08.2020 та звільнений з роботи 24.02.2022 згідно наказу №4 від 24.02.2022.

Із заяви ОСОБА_2 від 09.02.2022 на ім`я директора ТзОВ "Українські медовари" ОСОБА_1 вбачається, що завідувач складу ОСОБА_2 звернувся з проханням звільнити його за власним бажанням у зв`язку з погіршенням стану здоров`я з 09.02.2022. На вказаній заяві прописана резолюція про звільнення відповідача з 24.02.2022.

Відповідно до розписки від 24.02.2022, директор ТзОВ "Українські медовари" Войтків Р.Т. відмовляється від 40000 грн боргу працівника ТзОВ "Українські медовари" ОСОБА_2 , якщо останній виконає свої зобов`язання, що описав у своїй розписці 24.02.2022.

Слід звернути увагу, що вказана вище розписка надана суду відповідачем, який отримав її від позивача 24.02.2022, що підтвердив у судовому засіданні. У вказаній розписці зазначається про зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , які описані відповідачем у своїй розписці від 24.02.2022. При цьому, ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 "подарував" йому 40000 грн в рахунок погашення недостачі і підтвердив, що інших розписок (окрім двох, датованих 24.09.2022 та 24.02.2022) не існує. Водночас, суд бере до уваги, що боргу, як стверджує позивач, у ОСОБА_2 перед ТзОВ "Українські медовари" немає. Відповідач, у свою чергу, не зважаючи на те, що заперечує факт отримання ним коштів від позивача та внесення таких у касу на погашення нестачі, просив суд урахувати, що 6300 гривень він віддав позивачу в рахунок заборгованості. Відтак, суд вважає пояснення відповідача такими, що містять протиріччя та не узгоджуються з матеріалами справи.

Разом з тим, зважаючи на доводи позивача про те, що він позичив відповідачу особисті кошти для вирішення останнім своїх боргових питань перед підприємством, суд бере до уваги, що розписка від 24.09.2022 надана позивачем на підтвердження укладення договору позики між фізичними особами - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У той же час, розписка, надана відповідачем, свідчить про відсутність претензій зі сторони директора ТзОВ "Українські медовари" ( ОСОБА_1 ) до працівника ( ОСОБА_2 ) за умови виконання останнім своїх зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок, викладений ВС у постанові від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18.

Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Розписка визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.

Однак, враховуючи те, що на час розгляду справи позивач погодився з поясненнями відповідача щодо часткового погашення останнім боргу в розмірі 6300 грн, то стягненню підлягає заборгованість в розмірі 93700 грн (100000 - 6300). Отже, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають до часткового задоволення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відтак, щодо позовної вимоги в частині стягнення 3% річних від суми позики суд зазначає наступне.

Згідно розрахунку, складеного позивачем, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 100000 грн за період з 25.09.2022 по 14.11.2022 становить 419,18 грн.

Враховуючи часткове погашення боргу, позовна вимога щодо стягнення 3% річних від простроченої суми боргу підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Суд, розрахуваши 3% річних за несвоєчасне повернення позики в розмірі 93700 грн за період з 25.09.2022 по 14.11.2022, на підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про стягнення з відповідача коштів (3% річних) у розмірі 392,77 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265 ЦПК, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задоволити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 94092,77 грн (дев`яносто чотири тисячі дев`яносто дві гривні 77 копійок) боргу за договором позики, з яких: 93700 грн (дев`яносто три тисячі сімсот) гривень основного боргу та 392,77 грн (триста дев`яносто дві гривні 77 копійок) - 3% річних.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2023.

Суддя Грицай М.М.