04.12.2023 Провадження по справі № 2/940/324/23
Справа № 940/750/23
РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

за участю секретаря: Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів її доходу на період навчання чи до досягнення донькою двадцятитрьохрічного віку, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є студенткою Київського університету імені Бориса Грінченка, термін закінчення навчання 30.06.2026 року, в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідачка, як мати, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки під час навчання не надає.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула, надала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, судова повістка повернулася до суду не врученою у зв`язку з відмовою адресата від вручення, а тому остання до ч. 9 ст. 130 ЦПК України про час та місце слухання справи вважається повідомленою належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відповідно до копії розпорядження Тетіївської районної державної адміністрації Київської області № 751 від 08.10.2009 року є прийомною матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), а відповідачка ОСОБА_2 відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.09.2008 року її матір`ю (а.с. 11).

На даний час ОСОБА_3 є повнолітньою, проживає разом з позивачкою та з 19.09.20022 року навчається на 1 курсі факультету романо-германської філології Київського університету імені Бориса Грінченка, термін закінчення навчання 30.06.2026 року, що підтверджується копіями довідок виконавчого комітету Тетіївської міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 718 від 24.06.2021 року та № 515 від 19.06.2019 року (а.с. 6, 14) та копією довідки Київського університету імені Бориса Грінченка № 1-714/23 від 26.06.2023 року (а.с. 10).

Посилаючись на те, що у зв`язку із навчанням ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, а відповідачка, як мати, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки під час навчання не надає, позивачка просить стягнути з неї аліменти.

Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу.

Вказана норма закону розповсюджує обов?язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв?язку з цим матеріальної допомоги. Обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2018 року по справі № 559/379/17-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка як на підставу своїх вимог про стягнення аліментів посилається на те, що ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, адже витрачає грошові кошти на харчування, проїзд до навчального закладу, придбання одягу, підручників та навчально-методичних посібників, проте жодного доказу цього суду не надала. Так, до матеріалів додана копія довідки Київського університету імені Бориса Грінченка № 1-714/23 від 26.06.2023 року, в якій вказано про те, що ОСОБА_3 навчається за кошти місцевого бюджету, проте не додано доказів того, чи отримує остання стипендію та якщо отримує, то в якому розмірі.

Також позивачка не підтвердила належними доказами того, що відповідачка ОСОБА_2 може надавати допомогу своїй повнолітній доньці у зв`язку з навчанням - до матеріалів справи взагалі не долучено жодного доказу на підтвердження того, що остання є працездатною та має достатній заробіток чи інший дохід для утримування себе та повнолітньої доньки.

З огляду на це суд приходить до висновку, що позовні вимоги належними та допустимими доказами позивачкою не доведені та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду з дня його проголошення.

Суддя: Т.П.Косович