ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 632/940/21 Номер провадження 22-ц/814/1107/23Головуючий у 1-й інстанції Росоха А.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Чемерис А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального безкоштовного газового лічильника , визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії , стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до «АТ «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз», про визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди. Просить визнати за позивачем право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок відповідача; визнати що відповідач відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний за свій рахунок в термін до 21.09.2021 здійснити встановлення в квартирі побутового споживача природного газу позивачу індивідуального газового лічильника за її адресою; визнати протиправними дії відповідача щодо припинення газопостачання до квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача за власний рахунок відновити газопостачання до зазначеної квартири; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тими обставинами, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно побутовими споживачем природного газу, послуги з поставки якого до 27.04.2016 надавав їй відповідач на підставі Типового договору постачання природного газу, укладеного між нею та останнім згідно з Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ( НКРЕКП) від 30.09.2015 за №№ 2498,2500, що підтверджується зареєстрованим на позивача особовим рахунком № НОМЕР_1 .

На підставі укладеного договору розподілу природного газу, згідно з розділом 1 ст.3 п.6 Кодексу газорозподільних систем («Кодекс ГРС»), Оператор ГРМ присвоїв Споживачу персональні ЕІС суб`єкта ринку природного газу, що підтверджує факт укладення договору (акцептування договору). Доказом факту приєднання Споживача до Типового договору є споживання ним газу і оплати рахунків за спожитий газ. Таким чином, права і обов`язки сторін договору виникли з моменту його укладення, тобто з вересня 2015 року.

Відповідно до вказаного Договору належна позивачу квартира була забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі, за що до січня 2016 року вона сплачувала відповідно до норм споживання, встановлених Постановою КМУ №619 від 08.06.1996, з розрахунку на одну зареєстровану особу, боргу по оплаті не мала, була переплата.

27.01.2016 року відповідачем без попередньої згоди з мешканцями багатоквартирного буд. АДРЕСА_3 було встановлено загально будинковий лічильник газ, який введений в експлуатацію 01.10.2016 та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до Постанови КМУ від 23.03.2016 року № 203.

Отже, з цього часу відповідач почав здійснювати облік спожитого газу за показниками загально будинкового лічильника газу всупереч волевиявленню мешканців багатоквартирного будинку, формально розподіляючи між квартирами загальний обсяг спожитого газу залежно від кількості зареєстрованих, а не фактично мешкаючих осіб, та не визначаючись із фактично спожитим окремою квартирою обсягом газу. За таких умов після введення в експлуатацію цього загально будинкового лічильника обсяг нібито спожитого позивачем газу за даними відповідача збільшився з 6 куб. м/місяць ( до встановлення загально будинкового лічильника) до 26,416 куб. м/місяць і більше ( після встановлення цього лічильника), що не відповідає фактичному споживанню. Зареєстрованою у вказаній квартирі продовжувала бути лише позивач, окрім неї інші особи в її квартирі не мешкали, а відтак, обсяг споживання збільшитися не міг. Отже, розмір її оплати за газ істотно змінився і виявився неспівмірним із оплатою, яка нараховується споживачам, квартири яких обладнані індивідуальними лічильниками газу за умови проживання в них також по 1 особі.

З часу встановлення загальнобудинкового лічильника позивач та інші мешканці будинку, не маючи коштів на встановлення індивідуальних лічильників неодноразово звертались до відповідача із заявами про встановлення індивідуальних лічильників у квартирах за рахунок Оператора ГРМ. Між тим, кожного разу отримували або відписки з викривленням та суб`єктивним трактуванням положень чинного законодавства, або необгрунтовані відмови.

Відповідач вирішити питання шляхом тимчасового припинення газопостачання на прохання позивача не бажав, що фактично призвело до утворення заборгованості за газ, яка станом на 28.02.2017 складала 298,66 грн. Втім, на час встановлення загальнобудинкового лічильника в січні 2016 року та в подальшому впродовж 2016-2021 років за її особовим рахунком лічились переплати за послуги газопостачання, що дозволяли відповідачу виконати законодавчі вимоги та задовольнити численні заяви-скарги щодо встановлення індивідуального лічильника принаймні за рахунок сплачених платежів.

27.04.2017 відповідач, ігноруючи численні звернення позивача, вирішив що заборгованість у 298,66 грн. є значною та достатньою для відключення квартири позивача від газопостачання, припинив газопостачання, що підтверджується відповідним актом і, припиняючи газопостачання, працівники відповідача зірвали з місця газову плиту, вирвали частину труби, пошкодили кухонне обладнання та доставили позивачу - інваліду 2 групи органів пересування, інші суттєві клопоти та незручності, усунення яких самотужки вимагало від неї додаткових зусиль та коштів, завдало моральних страждань та майнової шкоди. За вказаним фактом вона зверталась до відповідача, проте, дієвих заходів реагування на її звернення дотепер не здійснено. З часом позивач сплатила суму боргу.

В останнє із заявою про встановлення у квартирі позивача індивідуального лічильника та відновлення газопостачання позивач зверталась до відповідача 17.03.2021, на що отримала відмову у задоволенні заяви із вказівкою на її право за власний кошт встановити лічильник. Так, листом від 24.03.2021 за № 610-Сп-6104-0321 відповідач в особі Зміївського відділення АТ «Харківгаз» повідомив, що «встановлення лічильників газу за рахунок коштів Товариства в окремих квартирах вказаного будинку не передбачено». В частині питання про відновлення газопостачання, порушеного у заяві, відповідач зазначив, що «для вирішення питання відновлення газопостачання до помешкання Вам необхідно надати доступ до помешкання..., сплативши при цьому витрати на припинення та відновлення газопостачання, забезпечити технічне обслуговування на газове обладнання».

Внаслідок наведених вище дій та бездіяльності відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яку обґрунтовує тим, що через відключення її квартири від газопостачання впродовж 4 років вона відчувала значні незручності, особливо в опалювальний період, порушений звичайний устрій її життя. Невідповідність температурного режиму в її квартирі базовим потребам людини в опалювальний період та відсутність ще й газопостачання щороку змушувало її шукати інше місце для проживання.

З огляду на всі ці обставини у сукупності, її похилий вік, стан здоров`я, соціальний статус та майновий стан, виходячи з вимог розумності та справедливості, вважає, що 3000 грн. буде достатньою сумою для розумного задоволення її потреб у відновленні порушених прав, не призведе до її збагачення та при встановлених обставинах становитиме достатньо справедливу сатисфакцію, що в свою чергу попередить аналогічні дії відповідача по відношенню до інших споживачів його послуг, дозволить уникнути судового вирішення аналогічних спорів та відповідно зменшить навантаження на судові органі.

16 червня 2021 року позивачем подана уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 17 червня 2021 року заяву про уточнення позовних вимог повернуто позивачу, оскільки заяву подано з порушенням ч.5 ст. 49 ЦПК України.

В наданому відзиві на позовну заяву від 29.07.21 № 610-Ш-23959-0721 відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, у відзиві викладені підстави, посилання на норми діючого законодавства, вважає що відсутні спірні питання між відповідачем та позивачем оскільки відповідно до вимог ЗУ України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо забезпечення 100% комерційного обліку природного газу на об`єкти газопостачання, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 виконано в повному обсязі у передбачений законом спосіб. Відключення газопостачання в квартирі позивача здійснено відповідно до вимог діючого законодавства України було отримано повідомлення від постачальника ТОВ «Харківгаз Збут» у зв`язку з заборгованістю за послуги газопостачання і 27.04.2017 газопостачання припинено до квартири позивача шляхом встановлення глушки на допуску до газового приладу. Натомість позивач втратила право, щодо звернення до суду з вимогою про визнання протиправними дії АТ « Харківгаз» щодо припинення газопостачання до її квартири, оскільки звернення з даною вимогою є поза строками позовної давності, що передбачено ст. 257 ЦК України. При цьому несвоєчасна та не в повному обсязі оплата за послуги з газопостачання позбавляє позивача права на встановлення індивідуального газового лічильника, так як фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені структурою тарифу на послуги розподілу природного газу. А враховуючи той факт, що до 01.01.2020 вартість послуги з розподілу природного газу входила до тарифу за послуги з газопостачання, вказує на те, що позивач позбавила себе права на встановлення індивідуального газового лічильника. З посиланням на норми Кодексу ГРС відновлення газопостачання здійснюється Оператором ГРМ за письмовим зверненням споживача про відновлення та після усунень порушень і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання ( розподілу природного газу). Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди. То вважає що позивачем жодного доказу на підтвердження вказаного розрахунку в сумі 3000 грн. не надано, відповідач посилається на норми Цивільного кодексу України зокрема ч.2 ст. 23, якою визнано в чому полягає моральна шкода, Постанову Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» у якій у п.4 наголошено що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути вказано в чому полягає ця шкода. Якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві. З яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, також відповідач посилається на положення п.5 зазначеної Постанови як то…- наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до «Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз», про визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_2 , право на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок «Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз».

Визнано, що «Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі побутового споживача природного газу ОСОБА_1 індивідуального газового лічильника за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з «Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» на користь Держави судовий збір у розмірі 1816 грн., решту судових витрат компенсовано за рахунок Держави.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи « Харківгаз»

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи , та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що з 27.04.2017 року Позивач не здійснювала розрахунки за послуги з розподілу природного газу , відповідно, втратила право на забезпечення її квартири індивідуальним газовим лічильником.

Апелянт вказує, що оскільки відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» , визначено , що з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання , що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території , оснащують споживачів природного газу фізичних осіб ( населення ) індивідуальними лічильниками газу. Відповідно до ст.1 Закону , споживачі природного газу фізичні особи (населення) , фізичні особи-підприємці та юридичні особи , які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі , опалення , підігріву води, а також як паливо або сировину.

На виконання вимог ЗУ « Про забезпечення комерційного обліку природного газу» з метою визначення фактичного об`єму споживання природного газу по об`єктах споживачів які проживають за адресою АДРЕСА_5 , встановлено загально будинковий вузол обліку природного газу 65-КУРС-01 G65 №12741 із складанням акту введення в комерційну експлуатацію будинкового лічильника вузла обліку газу від 30.09.2016 року №10.

Відповідно до п.5.2 Типового договору розподілу природного газу , визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку ( лічильника газу) , визначеного в заяві-приєднанні , та з урахуванням регламентних процедур , передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. Відповідно до заяви приєднання до умов договору розподілу природного газу від 26.12.2016 року визначено параметри лічильника газу 65-КУРС-01 G65 №1274. Таким чином, позивач погодився з тим, що розрахунки за спожитий природний газ будуть визначатися відповідно до встановленого загально будинкового газового лічильника 65-КУРС-01 G65 №1274.

Також скаржник вказує, що відповідно до роз`яснень Міністерства енергетики та вугільної промисловості України , наданих листом №01/31-11811 від 10.11.2016 року , у разі незгоди власника квартири , будинку розраховуватися за спожитий природний газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок ( групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу ( вузол обліку) окремо на квартиру ( будинок) за власні кошти.

Пільги щодо безоплатного встановлення приладів обліку природного газу для жодної категорії громадян діючим законодавством України та нормативними актами щодо надання населенню послуг з газопостачання не передбачені.

Апелянт росить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року , та ухвалити нове, яким в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У січні 2022 року до суду було подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник ОСОБА_1 , адвокат Астапова О.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, приходить до слідуючого висновку.

Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 та є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою згідно Типового договору розподілу природного газу відповідно до рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг(НКРЕКП) від 30.09.2015 за № 2498 та 2500, що підтверджується зареєстрованим на позивача особовим рахунком № НОМЕР_1 . Це є публічний договір розподілу природного газу, який є договором приєднання, відповідач постачав природний газ позивачу, який регулярно оплачував рахунки за надані послуги з газопостачання (а.с.24-27,41, 60-66). Відповідно до вказаного договору, ПАТ «Харківгаз», правонаступником якого є «Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз», - є Оператором ГРМ, договір регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам ( їх постачальникам), до об`єктів споживачів. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 грудня 2020 року, позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом набула право спільної власності на квартиру за вище зазначеною адресою ( а.с.21-23).

Наприкінці 2016 року відповідачем без попередньої згоди з мешканцями багатоквартирного б. АДРЕСА_3 ( а.с.28) було встановлено загально будинковий лічильник газу та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до Постанови КМУ від 23.03.2016 року № 203. Позивач та мешканці будинку вимагають соціальної справедливості щодо оплати послуг з газопостачання саме за фактично спожитий природний газ мешканцями кожної квартири окремо.

Згідно акту від 27.04.2017 за адресою: АДРЕСА_2 представником ПАТ «Харківгаз» здійснено відключення газоспоживаючих приладів абонента на підставі заборгованості за спожитий газ, встановлена пломба ( а.с.37).

ОСОБА_1 прийняла рішення звернутися до Оператора ГРМ із заявою про забезпечення та встановлення індивідуального вузла обліку газу за рахунок ПАТ «Харківгаз»,на підставі ст.6закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Заяви Споживача газу зареєстровано відповідачем в особі Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» за № вх.ЗГ-825-61008-0119від 21.01.2019,№ 3Г-2076-610-0321,№ №Г-2078-610-0321від 17.03.2021. Своїми листами від 06.02.2019 та від 23.03.2021року відповідач відмовив позивачу, вказавши позивачеві на її право за власний кошт встановити лічильник (а.с.32, 36).

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу відповідач посилався на Тимчасове положення затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 , згідно якого споживач у разі незгоди із розрахунками за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинку (групи будинків) може встановлювати квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач має за власні кошти встановлювати лічильник газу на квартиру, таким чином , рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог , щодо зобов`язання АТ «ОГС «Харківгаз» установити ОСОБА_1 лічильник за власний рахунок.

Дослідивши аргументи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку , що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено , що відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IVдержавна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Тож, судом першої інстанції вірно встановлено, що «Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору «Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Із матеріалів справи вбачається , що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - в термін, встановлений законом до 01.01.2021 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта , щодо того, що позивач за власні кошти має встановлювати лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти, адже вказані аргументи не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Відтак, районний суд прийшов до правильного висновку, що оскільки позивач виконувала обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, а (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А. Лобов