Справа № 283/2398/23
Провадження №2/283/625/2023
У Х В А Л А

04 грудня 2023 року м. Малин

Слідчий суддя Малинського районного суду Житомирської області Тимошенко А.О. за участю:

секретаря Рябченко І.В.,

прокурора Хоменка Т.П.,

заступника начальника слідчого відділення Кириченка В.В.,

підозрюваного ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000325, -

встановив:

Заступник начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Кириченко В.В. подав до слідчого судді клопотання, погоджене з прокурором Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури Хоменком Т.П., в якому просить застосувати до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою у зв?язку з його підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 2861 та ч. 1 ст. 135 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначив, що 02 грудня 2023 року близько 01 год. водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки "ВАЗ 2103" реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, яким рухався по вуличній дорозі Добровольчих Батальйонів, напроти місця розташування домоволодіння АДРЕСА_1 , зі сторони центра села до власного домоволодіння

АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 2.3 «д», 2.10, 10.1, 11.2, 11.3 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, маючи технічну можливість запобігти наїзду з моменту виявлення рухомої перешкоди для руху, у вигляді тварин, які перебігали проїзну частину дороги з права на ліво стосовно руху водія ОСОБА_1 , в момент виникнення небезпеки для руху, своєчасно не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам під час руху, виїхав у районі розміщення перехрещення дороги, керованим транспортним засобом на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який знаходився з лівого краю проїзної частини дороги.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, у вигляді переломів 5,6 ребер, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`ю, забійної рани голови, потиличної ділянки, яке по своїй категорії відносяться до легкого степеню тяжкості, з короткочасним розладом здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 2.3 «д», 2.10, 10.1, 11.2, 11.3 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 2861 КК України.

Крім того, одразу після наїзду на пішохода ОСОБА_2 , водій ОСОБА_1 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог пункту 2.10. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_2 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_2 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_1 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

Своїми умисними діями, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для житті стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Гранітне Малинського району Житомирської області, жителю АДРЕСА_3 , громадянину України, українцю, одруженому, з середньою спеціальною освітою, не інваліду, маючому на утриманні дві неповнолітні дитини, раніше не судимому, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- протоколом ОМП від 02.12.2023 та схемою ДТП, у ході чого було зафіксовано дорожню обстановку, слідові інформацію пригоди;

- протоколом огляду місця події, у ході чого було вилучено за місцем проживання ОСОБА_1 транспортний засіб марки "ВАЗ 2103" реєстраційний номер НОМЕР_1 та сліди на ньому;

- висновком результату медичного огляду водія ОСОБА_1 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_2 ;

- довідкою лікаря травматолога про наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_2 ;

- протоколом допитом свідка лікаря травматолога ОСОБА_3 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_4 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 213 від 02.12.2023;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_1 та іншими зібраними доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 причетний до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Однак, будучи допитаним під час досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, пояснивши, що на час керування ним транспортним засобом, будь-яких людей він не бачив та нікого не переїжджав, наїзд не здійснював.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_1 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведені як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа і полягає мета розслідування.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_1 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик того, що підозрюваний ОСОБА_1 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, підтверджується тим, що він підозрюється у вчиненні злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 3 років, тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Також, необхідно звернути увагу те, що ОСОБА_1 після вчинення кримінальних правопорушень зник з місця пригоди, не надавши необхідну допомогу потерпілого, тобто, існують ризик того, що ОСОБА_1 може ухилятися від явки до органу досудового розслідування та суду.

Таким чином менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_1 обов`язків.

В судовому засіданні заступник начальника слідчого відділення клопотання підтримав з вищевказаних підстав.

Прокурор також підтримав вищевказане клопотання.

Захисник заперечила проти тримання підозрюваного під вартою та пояснила, що прокурором не доведено, що більш м?який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки підозрюваного, а тому йому можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Вивчивши матеріали клопотання та заслухавши думки учасників процесу, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що 02.12.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України. Цього ж дня ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень. Дана підозра підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Таким чином ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 3 років.

Тяжкість можливого покарання може змусити підозрюваного незаконно впливати на потерпілого, свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Отже, існують підстави для застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу.

Однак статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Прокурором не доведено, що ОСОБА_1 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, а тому слідчий суддя вважає за можливе застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до статті 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

В ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке підозрюваному, обвинуваченому забороняється залишати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 181, 194, 196 КПК України,-

ухвалив:

Застосувати до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів без застосування електронного засобу контролю.

Строк дії ухвали обчислювати з 04 грудня 2023 року до 02 лютого 2024 року.

Покласти на ОСОБА_1 наступні обов?язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

-не залишати місце проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду з 20 години до 06 години.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: А. О. Тимошенко