Справа № 442/5854/23 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2805/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Матяш С.І.,

з участю - представника апелянта - адвоката Сисина С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської від 25 серпня 2023 року, в справі за заявою ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

в серпні 2023 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_4 про забезпечення позову, така подана до подання позовної заяви.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Предметом спору по даній справі буде визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки судовий розгляд справи буде відбуватися протягом певного терміну, а порушення її прав, згідно вартості квартири становить 493 000 грн, виконання рішення суду може утруднитися у зв`язку з тим, що відповідачі можуть відчужити майно, оскільки добровільно вирішити даний спір не має можливості. Тому є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, відповідачі, зобов`язують її залишити вищевказану квартиру та висилитись, повідомили її, що 1 вересня 2023 року вони виб`ють двері, зламають замки та зайдуть до квартири, викинуть всі її речі, тому в неї є реальні побоювання стосовно їх незаконних дій. З 2007 року по теперішній час вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє квартирою АДРЕСА_1 , поводиться з нею як власник, утримує квартиру, оплачує комунальні послуги, провела капітальний ремонт у 2007 році перед вселенням у неї та постійно проводить поточні ремонти, що підтверджується копіями квитанцій. З того часу вона проживає у вищевказаній квартирі, що підтверджується актом ОСББ «Стебничанка» № 72 від 15.08.2023 року, та письмовими поясненнями сусідів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші. У квартирі вона особисто за власні кошти провела всі ремонтні роботи, там знаходяться всі її особисті речі, меблі, побутова техніка. Відповідачі, ніколи не проживали у вищевказаній квартирі, там немає жодних їхніх речей.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням майна, що належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві власності та зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні їй квартирою АДРЕСА_1 , а також заборонити їм проникати, входити до квартири, зламувати (демонтувати) замки у вхідних дверях вищевказаної квартири, вчиняти дії, спрямовані на звільнення квартири від майна, яке в ньому знаходиться, виносити її особисті речі.

Невжиття заходів забезпечення позову, про які вона просить, може вплинути на її права та утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської від 25 серпня 2023 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві власності та заборонити вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням вказаної квартири.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , виносити її особисті речі.

В задоволенні решти вимог заяви (заборонити відповідачам проникати, входити до квартири, зламувати (демонтувати) замки у вхідних дверях вищевказаної квартири, вчиняти дії, спрямовані на звільнення квартири від майна, яке в ньому знаходиться) - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою в частині задоволених вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали у вересні 2023 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з підстав істотного порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також має місце невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, обставинам справи. В ухвалі відсутні мотиви та підстави якими керувався суд при прийнятті такої. Так, судом при постановленні оскаржуваної ухвали не врахованого того факту, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири з приводу якої виник спір, адже у матеріалах справи є про це докази. А тому, за будь - яких умов не можуть бути позбавлені права користування цією квартирою як власники такої та права власності на спірну квартиру, тим більше за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю з підстав її тимчасового та періодичного проживання у цій квартирі з 2007 року за одночасного проживання у цій квартирі інших власників. Будь-яких доказів про свої права на цю квартиру, зокрема і про право користування такою, заявником подано не було і такі в матеріалах справи відсутні. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Виходячи з фактичних обставин цієї справи та обсягу позовних вимог, у суду не було підстав вважати, що між сторонами взагалі існує спір та незастосування заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Заявниця має у власності інше житло, в якому зареєстрована і яке здає в оренду. У спірному житлі ніколи не була зареєстрована. Звертають увагу на те, що заява про забезпечення позову, подана ОСОБА_4 до пред`явлення позову, датована 21 серпня 2023 року та підписана нею, хоча апелянтам достовірно відомо про те, що з березня 2023 року по даний час позивачка відсутня в Україні та знаходиться на заробітках в Італійській Республіці, а тому заява про забезпечення позову не могла бути підписана та особисто нею подана до суду. Наведене обґрунтовано ставить під сумнів підписання та подачу такої заяви саме ОСОБА_4 та свідчить, що у цьому випадку взагалі не відомо, ким і за яких обставин підписана ця заява від імені останньої. Також, на думку апелянтів, суд не мотивував відповідність виду вжитих заходів забезпечення позову та їх співмірність, заявленим позовним вимогам при цьому порушивши права співвласників квартири, які обмежені у правомочностях власників вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їм квартирою, що також є і неспівмірним.

Просять ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської від 25 серпня 2023 року скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, така подана до подання позовної заяви.

В поданій заяві, заявник просила суд вжити заходи шляхом:

- накладення арешту та заборони вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням майна, що належать на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проникати, входити до квартири АДРЕСА_1 , зламувати (демонтувати) замки у вхідних дверях до квартири, вчиняти дії, спрямовані на звільнення квартири від майна, яке в ньому знаходиться, виносити її особисті речі.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської від 25 серпня 2023 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві власності та заборонено вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням вказаної квартири.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , виносити її особисті речі.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких, зокрема, забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчинення певних дій, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За приписами частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що:

«співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що:

«умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року у справі № 592/7729/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

З огляду на наведені висновки, враховуючи обставини справи, що переглядається, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви в частині накладення арешту на спірну квартиру, заборони вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням вказаної квартири та зобов`язання відповідачів не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою, виносити її особисті речі.

Так, мотивуючи заяву про забезпечення позову, заявник ОСОБА_4 зазначала, що змушена звернутися в майбутньому з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Зважаючи на ціну позову 493 000 грн, просила накласти арешт на майно відповідачів та заборонити вчиняти дії, пов`язані з відчуженням майна.

Колегія суддів вважає, що оскільки матеріали справи не містять відомостей про належне на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інше майно, окрім квартири АДРЕСА_1 , при застосуванні такого виду забезпечення позову як накладення арешту саме нацю квартиру та заборони вчинення будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням саме цієї квартири, місцевий суд, не врахував, що заявником така вимога в заяві про забезпечення позову не заявлялась.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд не врахував, що запропоновані заявником і задоволені судом заходи забезпечення позову будуть не домірними майбутній позовній вимозі, оскільки при їх застосуванні не буде забезпечено збалансованість інтересів сторін під час вирішення спору (відповідачі є власниками квартири, на яку накладено арешт, набули таку в порядку приватизації та спадкування і законність набуття ними такої у власність не оспорюється). Також судом першої інстанції не враховано можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів відповідачів.

Щодо виду забезпечення позову, застосованого судом, а саме зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 не чинити перешкод заявниці у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , такий не передбачений частиною першою статті 150 ЦПК України і не є співмірним із пред`явленим в подальшому заявником позовом про визнання права власності за набувальною давністю.

Відтак, суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття запропонованих заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможні такі заходи забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абзац другий частини другої статті 376 ЦПК України).

За встановлених обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нове судове рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви відмовити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги та як наслідок задоволення такої, з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути по 268 (двісті шістдесят вісім) грн 40 коп. кожному, судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської від 25 серпня 2023 року, прийняти нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 268 (двісті шістдесят вісім) грн 40 коп. кожному, судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич