Провадження № 2/686/3624/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Чевилюк З.А.,

з участю секретаря судового засідання Непийводи А.В.,

за участі позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача ОСОБА_2

відповідача позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на квартиру та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки нерухомість придбана за його особисті кошти отримані від продажу земельної ділянки, що належала позивачу відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, ЯБ111806. Продаж земельної ділянки вчинено 23.08.2006 року за 172 000 грн. Вказаний об`єкт нерухомості-земля за адресою АДРЕСА_2 був отриманий позивачем в дар 02.09.1998 року від ОСОБА_4 . В той же день 23.06.2006 року позивач за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру АДРЕСА_1 за 151 500 грн.

Перебував у шлюбі з 1998 року по 2023 рік. Шлюб був розірваний 16.02.2023 року за рішенням Хмельницького міськрайонного суду.

Відповідач в свою чергу не погодившись з позовом, звернулась із зустрічним позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за кожним; виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність автомобіль Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 , а їй автомобіль Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 , стягнувши з ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 148 960 грн. Зауважила про відібрання письмової згоди її на укладення договору по придбанню спірної квартири та здійснення купівлі-продажу в інтересах сім`ї. Зазначила, що постійно була працевлаштована та отримувала дохід.

Сторони заявили про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали заявлений позов та заперечили зустрічний. ОСОБА_1 не заперечував щодо розподілу транспортних засобів в нступному порядку: йому Dоdge Journey, НОМЕР_1 , а колишній дружині Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 , з компенсацією 77000грн. ОСОБА_3 уточнила зустрічний позов в частині розміру компенсації різниці вартості автомобілів, зменшивши вимоги до 77 000 грн., що було погоджено зі ОСОБА_1 ОСОБА_3 заперечила основний позов та підтримала уточнений зустрічний позов. Вказала, що квартира придбана для проживання подружжя, стан її поліпшився внаслідок ремонту під час перебування у шлюбі з 2006 по 2023 роки. ОСОБА_3 вказала, що подружжя немало власного житла, квартира придбавалась для проживання родини з дітьми. Вказала, що постійно була працевлаштована та отримувала дохід, який передбачав можливість здійснення заощаджень для придбання житла. Квартира під час шлюбу ремонтувалась, стан її покращувався з моменту придбання за рахунок спільних коштів в тому числі.

Свідок ОСОБА_5 , продавець за договором купівлі-продажу спірної квартири, підтвердив здійснення розрахунку за квартиру повністю, проте не зміг згадати джерело отримання коштів, які були йому передані та суб`єкта передачі.

Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд знаходить основний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що слід задоволити.

Сторони перебували у шлюбі з 30 серпня 1998 року, який було припинено за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 16.02.2023 року, справа №686/1211/23.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 23.08.2006 року оформлено договір купівіл-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 є набувачем майна. Купівіля-продаж здійснена за 151500 гривень. Договір укладено за згодою подружжя. Договір не містить застережень, щодо статусу придбаного майна як особистого за особисті кошти ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 23.08.2006 року здійснив відчуження ОСОБА_6 земельної ділянки що належала позивачу відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, ЯБ111806. Продаж земельної ділянки вчинено 23.08.2006 року за 172 000 грн. Вказаний об`єкт нерухомості-земля за адресою АДРЕСА_2 був отриманий позивачем в дар 02.09.1998 року від ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні не підтвердив, що кошти отримані від відчуження земельної ділянки були передані йому в якості оплати вартості проданої ним квартири, проте засвідчив повний розрахунок.

Подружжя були працевлаштовані та отримували дохід.. Дохід ОСОБА_3 31143,07 грн., дохід ОСОБА_1 27899,72 грн. за період з 1998 по 2006 роки.

Зважаючи на період перебування сторін у шлюбі, отримання згоди на купівлю нерухомості у дружини, неподання доказів про наявність іншого житла у подружжя, очевидним є висновок про придбання квартири для проживання родини, здійснення угоди в інтересах сім`ї. Квартира, зі слів ОСОБА_3 , ремонтувалась, стан її покращився з моменту придбання за рахунок спільних коштів.

Крім того в шлюбі придбано об`єкти рухомого майна автомобіль Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 , автомобіль Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 , які згідно досягнутої під час розгляду справи в суді домовленості, сторони вирішили поділити: ОСОБА_1 Dоdge Journey, НОМЕР_1 , а ОСОБА_3 Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 , з компенсацією 77 000 грн.

Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності,а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно.

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям (ВСУ (№ 6-612цс15, № 6-2641цс15).

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.(ст.65 СК). Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 щодо визначення квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власність. Квартира є спільним майном придбаним під час шлюбу, в якій кожній із сторін належить 1/2 частка. Угода щодо придбання нерухомості мала на меті кінцевий результат забезпечення родини житлом. Обидві сторони були працевлаштовані та могли спільною працею, фінансами приймати участь у набутті права власності на нерухомість. Спрямування всіх грошових коштів від продажу землі на придбання квартири не є беззаперечним та доведеним фактом.

Транспортні засоби Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 та Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 є спільною сумісною власністю та підлягають розподілу між сторонами за їх домовленістю: ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , а ОСОБА_3 Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 з компенсацією 77 000 грн. різниці у вартості автомобілів.

Судові витрати у виді судового збору у розмірі 3817 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в порядку передбаченому ст.141 ЦПК.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-72 СК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 поділ спільного майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за кожним.

Виділити ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності транспортний засіб Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 .

Виділити ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності транспортний засіб Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 77 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3817,50 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , код НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 1 грудня 2023 року.

Суддя Чевилюк З.А.