УХВАЛА

Іменем України

31.05.2023 Справа №607/9656/23 Провадження № 2-з/607/45/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі судді Марциновської І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про забезпечення позову.

Заяву обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.08.2009 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Станом на даний час ОСОБА_1 має намір подати позов про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Однак ОСОБА_2 намагається перешкодити заявнику провести розподіл спільного майна та вчиняє дії щодо відчуження транспортних засобів марки «Audi» моделі «Q7», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки «Toyota» моделі «RAV4», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , які були придбані під час перебування сторін у шлюбі.

Заявник зазначила, що після повідомлення ОСОБА_2 про намір заявника подати зазначені вище позови ОСОБА_2 почав погрожувати відчуженням майна. Зокрема, 24.05.2023 ОСОБА_2 забрав у заявника автомобіль марки «Toyota» моделі «RAV4», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким заявник постійно користувалась, та заблокував за допомогою супутникової протиугінної системи можливість пересуватись цим автомобілем. Погрози ОСОБА_2 заявник сприймає цілком реально, оскільки останній того ж дня поїхав до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області для зняття транспортних засобів з реєстрації. Станом на даний час ОСОБА_2 уже подав документи для зняття з обліку спірних автомобілів та намагатиметься їх переоформити.

За таких підстав відповідно до ст. 150 ЦПК України заявник просить накласти арешт на транспортні засоби марки «Audi» моделі «Q7», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки «Toyota» моделі «RAV4», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , які зареєстровані за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та були придбані останнім під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Вивчивши доводи заявника, викладені у заяві, а також дослідивши додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Так, предметом позову, який заявник має намір подати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, є, зокрема поділ майна подружжя.

У силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість у подальшому виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зазначаючи про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, заявник вказала, що ОСОБА_2 намагається перешкодити заявнику провести розподіл спільного майна та вчиняє дії щодо відчуження транспортних засобів марки «Audi» моделі «Q7», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки «Toyota» моделі «RAV4», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , які були придбані під час перебування сторін у шлюбі.

Разом з тим, зазначаючи про можливість відчуження ОСОБА_2 належного йому майна, заявник висловлює лише припущення щодо можливості вчинення цих дій, не посилаючись на докази, які б підтвердили існування таких обставин, та не долучаючи ці докази до заяви про забезпечення позову. Зокрема, не долучені докази, які б підтверджували звернення ОСОБА_2 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області, розміщення публікацій про продаж транспортних засобів тощо.

Більше того на підтвердження належності транспортних засобів марки «Audi» моделі «Q7», 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки «Toyota» моделі «RAV4», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 заявник долучила свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , які датовані 21.03.2023 та 09.02.2016.

Однак такі докази беззаперечно не підтверджують право власності ОСОБА_2 на вказані транспортні засоби станом на травень 2023 року.

При цьому представник заявника не була позбавлена можливості отримати достовірну інформацію про право власності на спірні транспортні засоби станом на даний час в Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Тернопільській області шляхом звернення з відповідним адвокатським запитом.

Так само заявник не надала докази того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час придбання останнім зазначених вище автомобілів перебували у зареєстрованому шлюбі, що давало б підстави вважати, що дане майно може бути предметом поділу між подружжям.

Надані заявником фотознімки транспортних засобів суд відхиляє за неналежністю, оскільки такі докази не підтверджують та не спростовують обставини, що підлягають встановленню під час розгляду даної заяви. Більше того з цих фотознімків неможливо встановити ні місце зберігання зображених на них транспортних засобів, ні дату зйомки.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 5, 6 ст. 95 ЦПК України).

Разом з тим додані до заяви копії письмових доказів не засвідчені належним чином.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, а відтак і про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст. 95, 149-153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяІ. В. Марциновська