справа №381/4396/21
провадження № 22-ц/824/3540/2023
головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Київській області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2022 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зобов`язання вчинити певні дії закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції на направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що для захисту порушеного права власності позивач звернулася до суду з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України і міжнародних нормативних актів.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року по справі № 287/167/18- ц, що стосується зовсім інших правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, згідно частини 4 статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу суду першої інстанції на направити справу для продовження розгляду.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи (а.с.113-114).

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Закриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції врахувавши постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц провадження № 14-505 цс 19 дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки вважав, що даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертаючись до суду із позовом просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме на пенсію батька, яка була призначена, нарахована та належала її батьку - ОСОБА_3 , але не була ним одержана за життя, за період з 1 червня 2014 року до 22 липня 2018 року, також просила зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області, виплатити позивачу пенсію, яка була призначена, нарахована та належала її батьку та не була ним одержана за життя за період 1 червня 2014 року по 22 липня 2018 року.

Також матеріалами справи встановлено, що 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_1, як спадкоємиці майна ОСОБА_3 , видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме-на недоотриману пенсію спадкодавця за період з 1 липня 2018 року по 30 листопада 2020 року в сумі 167 817 гривень. Спадкова справа № 17-2021, зареєстровано в реєстрі за № 1062.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічні норми викладено у статті 19 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цій справі предметом позову є майнова вимога позивачки визнати за нею в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти. Отже, спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №286/3516/16-ц. Судова практика щодо розгляду аналогічних справ у порядку цивільного судочинства на час розгляду цього спору є незмінна (див. постанови Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 263/12032/20, від 31 жовтня 2022 року у справі № 727/12371/21).

Суд першої інстанції належно не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку із чим зробив помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба