ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8396/23 Справа № 201/8276/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року в цивільній справі номер 201/8276/23 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з 2010 року у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , 03.08.2020 року зареєструвала з ним шлюб. Протягом останніх трьох місяців стосунки в родині погіршилися та ОСОБА_1 почав застосовувати до неї психологічне насильство, яке виражалося у систематичних образах та приниженнях. Крім того, 16.07.2023 року ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство ще й фізичного характеру, у зв`язку з чим заявниця звернулася до органів поліції та отримала висновок СМЕ про тілесні ушкодження. 18.07.2023 року заявниця виявила, що її чоловік змінив замок в належній їй на праві власності квартирі, у зв`язку з чим вона викликала слідчу оперативну групу для документування факту незаконного проникнення до житла та заміну замків у квартирі. У зв`язку з агресивною поведінкою чоловіка заявниця побоюється за своє життя.

Просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме заборонити ОСОБА_1 перебувати у місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити строк дії обмежувального припису шість місяців.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису - задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 (кривдника), ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 6 (шести) місяців з дня ухвалення рішення суду, перебувати у місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її

заяви про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив надані обома сторонами доказів, неправильно застосував норми матеріального права.

З його боку 16.07.2023року не було застосовано психологічного та фізичного насильства по відношенню до заявниці ОСОБА_2

ОСОБА_2 посилається на те, що стосовно заінтересованої особи ОСОБА_1 16.07.2023 року був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника, оскільки він начебто застосував до неї психологічне та фізичне насильство. Зазначений припис оскаржується ОСОБА_1 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, оскільки він винесений незаконно та безпідставно (справа №160/18007/23).

Щодо висновку судово-медичної експертизи від 20.07.2023 року зазначає, що у висновку судово-медичної експертизи виявлені тілесні ушкодження спричинені внаслідок дії тупих предметів, проте висновок складений зі слів самої постраждалої, час завдання ушкоджень вказаний заявницею, а не встановлений експертом та ставить під сумнів, що ці тілесні ушкодження пов`язані з подіями, що мали місце 16.07.2023 року. Також, у висновку зазначений час зі слів ОСОБА_2 , коли, начебто їй завдавали ушкоджень - 23.00 год., але о 23.00 год. в їх квартирі вже знаходились поліцейські, які після складання протоколу та припису випроводили ОСОБА_1 з квартири, тобто в цей час ніяким чином ніхто не міг їй завдати шкоди. Даний факт підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Крім цього, в заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 вказала, що 16.07.2023 року ОСОБА_1 начебто застосовувалось фізичне насильство по відношенню до неї, яке виражалось в: «удару в обличчя відкритою долонею», натомість в висновку судово-медичної експертизи зазначено зі слів ОСОБА_2 : «мій чоловік бив мене по голові, обличчю, тілу, верхнім та нижнім кінцівкам, своєю ногою з силою наступив мені на ліву ногу, штовхав та тягав мене по кімнаті». Таким чином, явна розбіжність в показаннях ОСОБА_2 , наводить на думку, що одного «удару в обличчя відкритою долонею» (якого, до речі, також не було!) виявилось замало для отримання висновку СМЕ про наявність тілесних ушкоджень легкого ступеню та для подальшого отримання обмежувального припису встановленого судом, тому її показання з цього приводу швидко змінюються.

Оскільки апелянт жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини або обґрунтованих ризиків вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства ним відносно ОСОБА_2 немає, як і не підтверджено чинники та умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про бажання заявниці виселить його з квартири.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Нестеченко Д.С., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2023 року у справі №201/8276/23 залишити без змін.

16.07.2023 року ОСОБА_1 вчинив стосовно заявниці домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Психологічне насильство виражалось у нецензурній лайці, та намаганням вигнати ОСОБА_2 з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Фізичне насильство виражалось у нанесенні ОСОБА_1 . ОСОБА_2 удару в обличчя відкритої долонею, та ударів по голові, тілу, верхнім та нижнім кінцівкам, штовханні ОСОБА_2 по кімнаті.

Факт нанесення тілесних ушкоджень підтверджується висновком спеціаліста судово-медичного експерта за №2196.

16.07.2023 року відносно ОСОБА_1 працівниками був винесений терміновий заборонений припис стосовно кривдника серії AA №328960, відповідно до якого останнього зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; встановлена заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

16.07.2023 року стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначено факт вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, яка підписана 18.08.2023 року, зазначає, що терміновий заборонений припис стосовно кривдника серії AA №328960 оскаржується в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (справа №160/18007/23, суддя Бухтіярова М.М.). Проте, 18.08.2023 року він подав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву про залишення позовної заяви по адміністративній справі №160/18007/23 без розгляду.

21.08.2023 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд виніс ухвалу по адміністративній справі №160/18007/23, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Перепелкіна С.М., Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису - залишив без розгляду.

Таким чином, терміновий заборонений припис стосовно кривдника ОСОБА_1 серії AA №328960 від 16.07.2023 року не скасований, він є законним та таким, що прийнятий із додержанням законодавства України.

У висновку судово-медичного експерта за №2196 зазначено: «…зі слів 16.07.2023 року, приблизно o 23:00…»,тобто зазначений приблизний час завдання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, а не точний час. Не зазначення нею у заяві про видачу обмежувального припису кількості ударів та місця їх нанесення не спростовують факту того, що ОСОБА_1 16.07.2023 року були нанесенні тілесні ушкодження ОСОБА_2 , що є фізичним насильством.

Надані ОСОБА_1 відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не можуть спростовувати факт вчинення ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства відносно ОСОБА_2 , оскільки після приїзду поліцейських ОСОБА_1 припинив свої противоправні дії, які полягали у вчиненні фізичного та психологічного насильства.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, розглядаючи справу №201/8844/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч. ст. 173-2 КУпАП, встановив у діях ОСОБА_1 ознаки кримінального правопорушення, що підтверджується висновком спеціаліста судово-медичного експерта №2196 від 20.07.2023 року.

Між заявницею та заінтересованою особою склалися неприязні стосунки, які знайшли своє відображення у вчиненні ОСОБА_1 фізичного, психологічного та економічного насильства відносно ОСОБА_2 . Скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2023 року в цивільній справі №201/8276/23 з високою вірогідністю призведе до повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 .

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Кошкіна О.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

У судовому засіданні апеляційного суду заявниця ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили в її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, представника апелянта, заявницю та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або

заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 324 від 03.08.2020 року (а.с. 14).

ОСОБА_2 є одноособовим (титульним) власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.05.2023 року (а.с. 15-16).

ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , земельні ділянки та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 18-21).

16.07.2023 року відносно ОСОБА_1 складений терміновий заборонний припис стосовно кривдника, в якому зазначено, що 16.07.2023 року близько 19.00 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника зобов`язано ОСОБА_1 залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Припис винесено строком на 1 добу з 23год. 40хв. 16.07.2023 року та до 23.год. 40хв. 17.07.2023 року.

18.07.2023 року ОСОБА_2 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення або такого, що готується, в якій зазначила, що просить прийняти відповідні заходи до свого чоловіка ОСОБА_1 , який 10.07.2023 року близько 15.00 год. здійснив викрадення правовстановлюючих документів на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також реєстраційні та правовстановлюючі документи на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_2 та інші документи (а.с. 36).

На підтвердження прийняття заяви, 19.07.2023 року видано талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 37).

Висновком спеціаліста судово-медичного експерта КП «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР Зубова О.Л. №2196 від 20.07.2023 року щодо обстеження ОСОБА_2 встановлено, що у неї виявлені тілесні ушкодження: синці обох нижніх кінцівок, садна правого плеча, що спричинені від дії тупого (тупих) твердого предмету (предметів), в термін, на який вказує обстежена, тобто 16.07.2023 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

У висновку також зазначено в розділі «Обставини справи» зі слів ОСОБА_2 , що 16.07.2023 року, приблизно в 23:00 год. чоловік бив її руками по голові, обличчю, тілу, верхнім та нижнім кінцівкам, своєю ногою з силою наступив на ліву ногу, штовхав та тягав по кімнаті. Скарги: на біль в місцях забоїв, головний біль, погіршення психічного стану (а.с. 50-51).

До матеріалів справи долучені копія адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника (а.с. 60-67).

З заяви до Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_1 16.07.2023 року подано заяву, в якій він просить вжити заходів до своєї дружини ОСОБА_2 , яка вживаючи алкогольні напої, перебуваючи в неадекватному стані, погрожує йому вбивством (а.с. 70).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 16.07.2023 року, що складений у відношенні ОСОБА_1 , 16.07.2023 року близько 19.00 год. за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також вдарив її два рази, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 71).

ОСОБА_1 надано характеристики з місця роботи та проживання, його послужний список, почесну грамоту (а.с. 95-100).

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що до вирішення між сторонами спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя наявні високі ризики виникнення конфліктів в родині, домашнього та економічного насильства по відношенню до заявниці, а тому вимоги заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису є обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з видачі обмежувального припису, є Закон України від 07 грудня 2017 року N 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон N 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 7, 8 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII:

-домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

-обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

-особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 Закону N 2229-VIII).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону N 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону N 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до частини другої статті 26 Закону N 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону N 2229-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження №61-21971св19) зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені Верховним Судом також у постановах від 29 серпня 2019 року у справі №640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19-ц.

При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

З огляду на наведене, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, вказавши, що є наявні високі ризики виникнення конфліктів в родині, домашнього та економічного насильства по відношенню до заявниці, а тому вимоги заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що виданий терміновий заборонний припис стосовно

кривдника, який судом першої інстанції прийнятий як належний, допустимий та достатній доказ, оскаржується ОСОБА_1 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді як незаконний та безпідставний (справа №160/18007/23), апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Перепелкіна С.М., Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису залишено за заявою ОСОБА_1 без розгляду.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, які відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Суддя: