РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/1141/23

2/609/413/2023

30 листопада 2023 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Ковтуновича О.В.

за участі:

секретаря судового засідання Сандулович О.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

вимоги позивача: про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом

учасники справи - не з`явилися

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 23 жовтня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті діда ОСОБА_3 .

2. Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається із: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями у АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння відноситься до соціальної групи колгоспний двір, померлий був головою колгоспного двору.

На випадок своєї смерті померлий склав заповіт, який посвідчений ОСОБА_5 , секретарем Великозагайцівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №76, відповідно до якого заповів відповідачу ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було із чого не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті: жилий будинок з надвірними спорудами, належний йому на праві приватної власності, земельний і майновий пай в ПАП «Загаєцьке», а також земля, як приватний присадибний участок.

Так, 29.01.2016 року дід позивача ОСОБА_6 склав другий заповіт, який посвідчений Іванюха Ганною Миколаївною, секретарем Великозагайцівськоюї сільської ради, зареєстрований за №03, відповідно до якого заповів позивачу ОСОБА_1 , земельні ділянки.

Відповідач ОСОБА_2 нотаріально відмовилася від прийняття спадщини за заповітом та по закону, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 .

Позивач звертався в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , де йому було видано 2-а свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.2016 року на 2-і земельні ділянки площею 1,874 га. та 0,1274 га.

Щодо успадкування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями у АДРЕСА_1 , нотаріусом було встановлено, що у свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок прізвище померлого - « ОСОБА_7 », а у свідоцтві про смерть вказано як « ОСОБА_8 », що унеможливіло встановлення належності нерухомого спадкового майна померлому, а тому позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із рекомендацією звернутися до суду.

На підставі викладеного, позивач просить позов задоволити та встановити факт належності правовстановлюючого документа, а також визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3. Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

4. Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання на 30 листопада 2023 року.

5. У судове засідання сторони не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, з повним підтриманням та визнанням позовних вимог.

6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

7. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

8. Згідно свідоцтва про смерть cерії НОМЕР_1 від 22.10.2010 року, що видане Великозагайцівською сільською радою Шумського району Тернопільської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 .

9. Із свідоцтва про смерть cерії НОМЕР_2 від 24 лютого 2023 року, що видане Шумським ВДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

10. Як вбачається із свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 липня 1989 р., жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 , на праві особистої власності виданого на підставі рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів № 100 від 24.04.1989 р., зареєстровано в Кременецькому БТІ за реєстровим номером 120, за реєстровим №418.

11. Із довідки №353 від 26.09.2023 року виданої Великозагайцівським старостинським округом Великодедеркальською сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з нею на день смерті були зареєстровані та постійно проживали, вели спільне господарство чоловік ОСОБА_3 , 1928 р.н.

12. Згідно довідки №308 від 18.08.2023 року виданої Великозагайцівським старостинським округом Великодедеркальською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, у колгоспному дворі за адресою: АДРЕСА_2 , головою якого був ОСОБА_3 , станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

13. Як вбачається із довідки №309 від 18.08.2023 року виданої Великозагайцівським старостинським округом Великодедеркальською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, станом на 15.04.1991 року ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , був останнім членом колгоспного двору.

14. Згідно довідки №121 від 28.02.2023 року виданої Великозагайцівським старостинським округом Великодедеркальською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

15. Із матеріалів справи слідує, що померлий ОСОБА_3 залишив заповіт, який 01.12.2000 року посвідчений секретарем Великозагайцівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №76, відповідно до якого заповів відповідачу ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було із чого не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті: жилий будинок з надвірними спорудами, належний йому на праві приватної власності, земельний і майновий пай в ПАП «Загаєцьке», а також земля, як приватний присадибний участок, однак остання відмовилася від прийняття спадщини у користь позивача ОСОБА_1 , що стверджується відповідною заявою від 11.08.2023 року, посвідченою приватним нотаріусом Бурлак А.В.

16. Також померлий ОСОБА_3 склав заповіт, який 29.01.2016 року посвідчений секретарем Великозагайцівськоюї сільської ради Іванюха Г.М,. зареєстрований за №3, відповідно до якого заповів позивачу ОСОБА_1 , належні йому земельні ділянки.

17. Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, яка залишилася після смерті діда ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом та який вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що стверджується відповідною заявою від 02.03.2023 р., посвідченою приватним нотаріусом Кременецького районного округу.

18. Також суд встановив, що позивач ОСОБА_1 після смерті свого діда - ОСОБА_3 , успадкував по заповіту земельні ділянки, які належали померлому, що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.09.2003 року, яке зареєстровано в реєстрі №2163, спадкова справа №40/2023, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.09.2003 року, яке зареєстровано в реєстрі №2164, спадкова справа №40/2023, а також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71661045 від 02.03.2023 р.

19. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2003 року, виданої приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20. Згідно досліджених матеріалів справи судом було встановлено, що померлий ОСОБА_3 являється дідом позивача та батьком відповідача, що стверджується: свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 16.02.1974 р. та свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 23.08.1955 року (свідоцтво видане на російській мові).

ІV. Оцінка Суду.

21. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав (див. пункт 4), таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

22. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

23. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

24. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

25. За змістом статті 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статей 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

26. У відповідності до ст. 112 ЦК Української РСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

27. Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

28. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

29. Із ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

30. У відповідності до ст.1235 ЦК України Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

31. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

32. На підставі статей 1216,1217,1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

33. Згідно ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступення споріднення включно, причому родичі ближчого ступення споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступення споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

34. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоєців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

35. Відповідно до ст. 1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

36. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі.

37. Так, за положеннями п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

38. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

39. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

40. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народженняабо в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

41. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для позивача важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення документів про прийняття спадщини, тому суд вважає, що вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки даний факт підтверджується правовстановлюючими документами на померлого та іншими матеріалами справи дослідних у судовому засіданні.

Тому, з метою уникнення порушення прав позивача, реалізація яких залежить від доведеності факту належності правовстановлюючих документів, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом.

42. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

43. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

44. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

45. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

46. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

47. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

48. У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на спадкове майно в нотаріальній конторі не може, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

49. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на спадкове майно не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

50. Позивачем при подачі позову було сплачено 2148 грн. 00 коп. судового збору.

З цих підстав,

Керуючись статтями 15, 16, 328, 1216-1218, 1265, 1233, 1235, 1268 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу, ст.ст. 120, 112 ЦК Української РСР, ст.549 ЦК Української РСР (редакції 1963 року), суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадковання за законом задоволити повністю.

2. Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок виданого виконачим комітетом Шумської районної ради Тернопільської області 15 липня 1989 року, головою колгоспного двору якого був ОСОБА_3 , належить - ОСОБА_3 .

3. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано в Кременецькому БТІ по праву особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 та записаний в реєстрову книгу №2 стор.№120 за реєстровим №418, на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 липня 1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Шумської районної ради Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення складено 30 листопада 2023 року.

Суддя: Олег КОВТУНОВИЧ