КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Подольським Антоном Юрійовичем, який діє на підставі договору, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про стягнення грошового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС», в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 145 607,83 грн, суму пені за прострочення виплати страхового відшкодування - 13 531,49 грн та судові витрати у розмірі 1 591,39 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18.12.2020 по пр-ту Ак. Паладіна в напрямку Великої Кільцевої в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля 2 «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «Богдан А-069.21», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , через що транспортний засіб «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав значні механічні пошкодження. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку вартість понесених збитків у результаті ДТП склала 145 607,83 грн. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу «Богдан А-069.21», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ СК «Інтер-Поліс», позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак станом на момент подання позовної заяви жодної обґрунтованої відповіді зі сторони відповідача не надходило. Оскільки страховик, яким є відповідач, не виплатив страхове відшкодування, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з відповідним позовом (а.с. 1-4).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2022 позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Подольський А.Ю., до ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» про стягнення суми страхового відшкодування залишено без задоволення (а.с. 59-64).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), у якому зазначено, що третя особа може звертатись до страховика із вимогою про відшкодування майнової шкоди (а.с. 68-76).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за матеріалами справи неможливо встановити власника автомобіля «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки відсутні відповідні належні докази. Також у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують право позивача вимагати виплати страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням внаслідок ДТП транспортного засобу «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 .

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2020 близько 18 год. 10 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Богдан А-069-21, д.н.з. НОМЕР_2 , у м. Києві, заїзд з пр-ту Перемоги в сторону Академмістечка, в порушення п. 10.3. ПДР України при перестроюванні не переконався, що це буде безпечно, не дав дорогу транспортному засобу «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався в тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, та спричинив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначені обставини встановлені постановою Святошинського районного суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 759/954/21, за якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За заявою ОСОБА_1 проведено автотоварознавче дослідження колісного транспортного засобу «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку за результатами автотоварознавчого дослідження, дата оцінки 23.03.2021, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 23.03.2021 складає 145 607,83 грн.

Оскільки на момент ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Богдан А-069.21», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» згідно полісу № АР4383549 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 23.11.2021 № 2324 відповідач повідомив, що на даний момент відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачу, у зв`язку з невиконанням заявником положень п. 35.2. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема в листі зазначено, що власником пошкодженого транспортного засобу є ОСОБА_3 . При цьому заявником до поданої заяви не додано жодного документа, який посвідчує право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину).

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15- ц: «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.»

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17).

Водночас, в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому, також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

У свою чергу, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому, зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

У даному випадку, внаслідок порушення вимог п.10.3. ПДР України, на водія ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. ОСОБА_4 по зазначеній пригоді визнана потерпілою.

Потерпіла особа - ОСОБА_1 зверталась з письмовим повідомленням до ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» та винної особи - ОСОБА_2 про призначення огляду пошкодженого транспортного засобу, проте, на огляд пошкодженого транспортного засобу ніхто з представників відповідача не з`явився.

Крім того, позивач зверталась до відповідача з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування від 25.10.2021.

Аналогічну заяву позивачем направлено до МТСБУ, відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про страхування». Але, у відповідь на вказану заяву МТСБУ зазначило, що «рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено у судовому порядку.»

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

У разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Але, лише під час розгляду справи в суді першої інстанції на адресу апелянта надійшов лист від відповідача про неможливість виплати страхового відшкодування, з підстав того, ш;о потерпіла - ОСОБА_1 не є власницею пошкодженого автомобіля «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , тому не має право на регламентну виплату відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обставиною, що зумовило звернення із заявою про виплату страхового відшкодування у листопаді місяці 2021 року стало те, що працівники страхової компанії у телефонному режимі погоджувались на врегулювання ситуації з виплатою без письмової вимоги.

Як зазначалось вище, позивач звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування у межах річного строку з моменту ДТП, а саме - 25.10.2021, як то передбачено законом.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Отже, у даному випадку, позивач керувала транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу. Тобто, факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову про стягнення суми страхового відшкодування.

Щодо стягнення пені у розмірі 13 531,49 грн, то слід зазначити наступне.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Крім того, п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що «За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної -облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.»

У даному випадку, позивач зазначає, що зверталась із письмовим повідомленням до відповідача та винної особи з метою повідомлення дати проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. За інформацією позивача на зазначений огляд ніхто із представників відповідача не з`явився. При цьому, позивачем не вказується дата такого звернення, яка б встановлювала момент, з якого відповідач був би обізнаний про вчинене ДТП.

В той же час, позивач зазначає, що 25.10.2021 звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

23.11.2021 ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» було надано відповідь, якою відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 положень п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 55).

З огляду на викладене вбачається, що страхова компанія у визначений законом строк, протягом 90 днів, надала відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо виплати страхового відшкодування, тому апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування, яка передбачена п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, з урахуванням перевірених доводів апеляційної скарги, та доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів доходить висновку про скасування судового рішення та ухваленню нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України, за наслідками розгляду справи, підлягає розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам. Ураховуючи те, що апеляційним судом частково задоволені позовні вимоги та стягнуто з відповідача на користь позивача лише суму страхового відшкодування у розмірі 145 607,83 грн, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1 456,07 грн, а також, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 184,10 грн, а всього 3 640,17 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Подольським Антоном Юрійовичем, який діє на підставі договору, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) суму страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 145 607(сто сорок п`ять тисяч шістсот сім),83 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 3 640 (три тисячі шістсот сорок),17 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова