Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/639/23
Провадження № 2/382/284/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 листопада 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 382/639/23 за позовом ОСОБА_2 в особі представника адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог якої просила визнати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0592 га (кадастровий номер :08:028:0011), яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2006 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . У листопаді 2022 року ОСОБА_2 вирішила приватизувати земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в зв`язку з чим звернулася до землевпорядної організації. Проте, під час звернення до землевпорядної організації позивачці стало відомо, що у Державному земельному кадастрі містяться відомості про зареєстровану на праві власності земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 та її власником є ОСОБА_4 . В той же час, здійснити переоформлення даної земельної ділянки через нотаріуса неможливо, оскільки, як стало відомо позивачці, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як відомо позивачці спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена в Яготинській районній державній нотаріальній конторі та його нібито спадкоємцем є його донька - ОСОБА_3 . Відтак, враховуючи те, що спадкове майно належить спадкоємцю з моменту прийняття спадщини незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вважає, що належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_3 . При цьому, відповідно до норм ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, позивачка є власником будинку розташованого в АДРЕСА_1 , користується земельною ділянкою розташованою біля будинку, проте не може в повному обсязі скористатися своїм правом на володіння та розпорядження даним майном, відтак з огляду на вказані обставини вона звернулася до суду.

Ухвалою судді від 05.07.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання; витребувано спадкову справу, відкриту після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 07.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила.

Відповідачка в судові засідання не з`явилася, у зв`язку з чим суд зазначає таке.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідачка відзив на позов не надіслала, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, згідно з вимогами п. 2 ч. 7, п. п. 3, 4 ч. 8, ст. 128 та ч. ч. 4, 10 ст.130 ЦПК України. Відповідачка вважається таким, що належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Відповідачка повторно в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є повідомленою належним чином, оскільки поштове повідомлення повернулися до суду з відміткою відділення поштового зв`язку, що відповідач відсутній за вказаною адресою. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 22.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж. та зареєстрованим в реєстрі за № 1077, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 житловий будинок під АДРЕСА_1 .

Згідно з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.04.2006 року, право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до копії відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 28.12.2022 року № 29-10-0.3-6551/2-22, вбачається, що за інформацією наданою Сектором № 1 Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області в архіві Сектору наявний другий примірник державного акту на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_5 . В місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Сектору наявна технічна документація і землеустрою щодо складання документів (державних актів), що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку (переоформлення), ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 . З копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів (державних актів), що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 2006 року ОСОБА_4 успадкував після смерті ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0592 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

З копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.06.2006 вбачається, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0592 га (кадастровий номер :08:028:0011), яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до спадкової справи № 364 від 11.09.2007 року, відкритої після смерті ОСОБА_4 в Яготинській районній державній нотаріальній конторі його спадкоємцем є його донька - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину.

Проте, оскільки право власності на земельну ділянку площею 0,0592 га з кадастровим номером :08:028:0011, за позивачкою не визнавалось, тому вона була позбавлена можливості зареєструвати право власності на вказану вище земельну ділянку, яку вона одноособово обслуговує ще з 2006 року по даний час, та на якій розташований придбаний нею житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності добувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Разом з цим, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України.

Так, відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

За змістом статті 377 ЦК України (в редакції чинній на даний час) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Частинами першою статті 120 ЗК України (в редакції чинній на даний час) визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16- ц (пункт 42)). Аналогічний правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 346/6003/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року (пункт 7.40) у справі № 910/18560/16 наголосила на імперативному характері цього законодавчого припису.

Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки (mutatis mutandisвисновки, викладені у пункті 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Виходячи з цього, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний позивачці будинок з прилеглими службовими будівлями та спорудами, було зареєстровано за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В даному випадку позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію права власності на придбану нею земельну ділянку, що належали ОСОБА_4 та були надана зокрема для обслуговування житлового будинку, який належить ОСОБА_2 на праві власності, а отже її право власності підлягає судовому захисту.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відтак, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід застосовувати положення ст. 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.

За таких обставин, застосування принципу слідування землі за будівлею в цій справі, з урахуванням конкретних її обставин, є визначальним і покликано на визнання заявлених прав позивача на земельну ділянку під належним йому на праві власності житловим будинком, яка нерозривно зв`язана із цим будинком та необхідна для його обслуговування, що ґрунтується на викладених вище нормах Закону. Відтак, враховуючи вказане, принцип слідування землі за будівлею, необхідно визнати й право власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-259, 280-284, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 в особі представника адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0592 га (кадастровий номер :08:028:0011), яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2023.

Суддя М. М. Нарольський