УХВАЛА

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 341/36/23

провадження № 61-15091ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатеса Шевчук-Філімон Наталія Мирославівна, на постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власницею квартири

АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище.

21 серпня 2022 року у належній ОСОБА_1 квартирі, в кухонній кімнаті, прорвало шланг водопостачання, при цьому остання не вжила своєчасних та достатніх заходів для проведення ремонтних робіт, внаслідок чого було залито водою належну позивачці квартиру. В подальшому комісія

житлово-комунального господарства склала відповідний акт від 21 серпня 2022 року за участю відповідачки.

Внаслідок підтоплення квартири пошкоджено майно позивачки,

а саме - компресор у морозильній камері холодильника. Оскільки квартира внаслідок залиття підлягала капітальному ремонту, позивачка зверталася до спеціалістів, які склали робочий проєкт у частині кошторисної документації про проведення ремонтних робіт. У подальшому неодноразово зверталась до відповідачки про відшкодування заподіяної майнової шкоди, однак остання, не заперечуючи факт підтоплення квартири, у добровільному порядку відмовилась відшкодовувати понесені позивачкою витрати на ремонт квартири та побутової техніки.

Матеріальна шкода, завдана внаслідок залиття квартири, становить

33 616 грн, з яких: витрати на ремонтні роботи в квартирі (відповідно

до робочого проєкту у частині кошторисної документації) - 30 596 грн; витрати на заміну термостата холодильника (згідно з квитанцією сервісного центру) - 1 000 грн; транспортні витрати - 1 500 грн; витрати на розробку робочого проєкту - 520 грн.

Також залиттям квартири позивачці заподіяно моральну шкоду, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок вказаних обставин відчуває почуття приниженої гідності, образи, обурення поведінкою відповідачки, також були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів тощо. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50 000 грн.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири,

у розмірі 33 616 грн та моральну шкоду - 50 000 грн.

Галицький районний суд Івано-Франківської області рішенням від 19 травня 2023 року (у складі судді Островської Н. І.) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 12 вересня 2023 року

(у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Фединяка В. Д.) рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов

ОСОБА_2 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 31 116 грн та моральну шкоду - 2 000 грн, а всього - 33 116 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатеса

Шевчук-Філімон Н. М., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 вересня

2023 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, тобто ціна позову у загальному розмірі становить

83 616 грн (33 616 грн + 50 000 грн), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

З огляду на резолютивну частину постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»

(case Zubac v. Croatia), заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься до малозначних і окремого визнання її такою не потребує.

Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Заявниця вказує, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції відшкодування матеріальної шкоди у визначеному судом розмірі, а також витрат, сплачених позивачкою за подання позовної заяви та апеляційної скарги, є вкрай великою сумою, внаслідок чого дана справа становить виключний інтерес для ОСОБА_1 ,

з огляду на її стан здоров`я та матеріальний стан.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України» (case Azyukovska v. Ukraine), від 09 жовтня

2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги.

Європейський суд з прав людини зазначив, що при цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Добріч проти Сербії» (case Dobric v. Serbia), заяви № 2611/07 та 15276/07, від 21 червня 2011 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатеса Шевчук-Філімон Наталія Мирославівна, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк