Справа № 372/1053/23
Провадження № 2-655/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О. В., за участю відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ

У березні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути із останньої на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 30 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 221 100,00 грн., та витрати, понесені на проведення соціально-психологічного дослідження у розмірі 6700,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27.06.2016 року відповідачка своїми умисними діями здійснила навмисний наїзд на позивача два рази підряд автомобілем Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 , та втекла з місця події. Внаслідок чого позивач перебував на лікуванні 23 дні із забиттям та переломом. Висновком спеціаліста судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді перелому основи нігтьової фаланги 1-го пальця лівої стопи, саден 1-а пальців лівої стопи, стиснення - забій м`яких тканин пальців та склепіння лівої стопи. Виявлені ушкодження утворились від дії тупим твердим предметом, за часом утворення можуть відповідати терміну вказаному в поясненні в комплексі відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. У зв`язку із чим, позивач поніс матеріальну шкоду на загальну суму 30000,00 грн. на лікування. Позивач зазначає, що йому також завдана моральна шкода через спричинення тілесних ушкоджень, за обставинами, досліджуваними в кримінальному провадженні №0001180 від 23.08.2016 року. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 221100,00 грн. Також позивач просив стягнути і з відповідачки витрати на проведення психологічного дослідження у розмірі 6700,00 грн.

10.04.2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

03.05.2023 року позивачем подано заяву про усунення недоліків.

04.05.2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого засідання.

10.07.2023 року відповідачка через свого представника подала до суду відзив, в якому просила відмовити у позовних вимогах, оскільки вона ніяких травм позивачу не вчиняла, їй достовірно відомо, що до будинку позивача швидка в той день не приїздила, відсутній рентгенівський знімок, який би підтверджував перелом у ОСОБА_3 . Твердження позивача про те, що Обухівським районним судом Київської області розглядається кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не відповідає дійсності. Відповідно до ухвали суду від 06.05.2021 року кримінальне провадження у справі закрито у зв`язку із закінчення строків давності на підставі ч.1 ст. 49 КК України. Винуватість ОСОБА_1 не встановлювалась. При таких обставинах позивач не має правових підстав звертатись до суду з цивільним позовом по вказаному кримінальному провадженню.

30.08.2023 року ухвалою суду витребувано в Обухівської окружної прокуратури Київської області належним чином завірені копії матеріалів кримінального провадження №0001180 від 23.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

17.10.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, місце дату розгляду справи, як і його представник, в зв`язку із чим суд ухвалив рішення розглянути справу без участі сторони позивача за участю відповідачки.

Сторона відповідачки у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила у повному обсязі з підстав викладених у відзиві, просила відмовити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що не бачив позивача із тілесними ушкодженнями ноги, він вів звичайний спосіб життя, пересувався по двору, займався хатніми справами.

Суд, вивчивши доводи позивача викладені у позовній заяві, мотиви відповідачки викладені у відзиві, дослідивши подані докази, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, залежно від встановленого вирішення питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволені.

Відповідно до обвинувального акту, який надійшов до Обухівського районного суду Київської області 22 березня 2021 року, « 27 липня 2016 року, близько 15 години 50 хвилин, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в світлий час, за сприятливих погодних умов, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «Volkswagen», модель «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів, перед початком руху вперед, автомобільною дорогою загального користування, по вулиці Пушкіна, в місті Обухів, Київської області, поряд домоволодіння № 23, не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважною під час керування транспортним засобом та відповідно не реагувала на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України не переконалась в безпечності руху керованого нею транспортного засобу, та допустила наїзд керованим нею транспортним засобом на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який безпосередньо перед наїздом знаходився попереду автомобіля в нерухомому стані.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 131 від 22.08.2019 року у ОСОБА_3 , 1965 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді, перелому основи нігтьової фаланги 1-го пальця лівої стопи, саден1-4 пальців лівої стопи, стиснення-забій м`яких тканин пальців та склепіння лівої стопи. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупим/-ими/ твердим /-ими/ предметом/-ами/ з обмеженою травмуючою поверхнею і в комплексі відносяться до тілесних ушкоджень, середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження могли утворитись в наслідок дії відображених під час проведення допиту потерпілого ОСОБА_3 від 25.03.2019 року.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 24.02.2020 року виявлені у ОСОБА_3 , 1965 року народження, тілесні ушкодження утворились від дії тупим/-ими/ твердим /-ими/ предметом/-ами/ з обмеженою травмуючою поверхнею в момент отримання тілесних ушкоджень.

Грубе порушення водієм ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.»

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Позивач пред`явив позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. вказуючи, що внаслідок ДТП ним було понесено витрати на лікування, однак будь-яких підтверджуючих доказів (квитанцій, тощо) останнім до позову не додано та під час розгляду справи не долучено.

Таким чином, позивач не довів, що він зазнав втрат майнового характеру, пов`язаних із лікуванням чи ін., у зв`язку вчиненням ОСОБА_1 кримінального правопорушення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають через недоведеність.

Слід зазначити, що суд критично ставиться до позиції відповідачки про її непричетність до інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення. По-перше, це спростовується дослідженими в судовому засіданні в якості доказів матеріалами кримінального провадження, де щільність зібраних документів, висновків експертів, речових доказів свідчать про ознаки в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. По-друге, незважаючи, що винуватість ОСОБА_1 не встановлена вироком суду, ухвала суду, якою її звільнено від кримінальної відповідальності постановлена за її ініціативою за участю її захисників, і тому в суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 могла розцінювати закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строку притягнення як аналогію виправдувального вирока. Отже, відмовившись від використання наданого їй кримінально-процесуальним законом права на загальний судовий розгляд, при якому її провина має бути доведена прокурором, відповідачка повинна була зважати, що це не звільнить її в майбутньому від обов`язку нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду.

Щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на проведення соціально-психологічного дослідження, суд зазначає наступне.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_1 на продовженні кримінального провадження щодо неї за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та ухваленні виправдувального вироку не наполягала, проти закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України не заперечувала, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Виходячи з положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обов`язковими у даному провадженні для суду є встановлені ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2021 обставини щодо факту дорожньої-транспортної пригоди, під час якої позивач отримав тілесні ушкодження та причетності до цієї ДТП відповідачки ОСОБА_1 ..

Зі змісту ч.1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом норми ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом положень ст. 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку Кримінальний кодекс виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України не є реабілітуючими.

Тому, зважаючи на факт завдання ОСОБА_1 шкоди здоров`ю позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який підтверджується матеріалами кримінального провадження, суд виснує, що ОСОБА_3 зазнав психологічних страждань та моральної шкоди, спричинених фізичним болем та часом потрібним на його реабілітацію та відновлення, протягом якого був порушений звичайний уклад його життя.

З урахуванням того, що позивачу завдано моральну шкоду спричиненням тілесних ушкоджень, враховуючи принцип розумності та співмірності, суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. є співмірною завданим позивачу моральним стражданням та підлягає стягненню на його користь з відповідачки ОСОБА_1 , оскільки визначений позивачем розмір моральної шкоди є, на погляд суду, завищеним, недоведеним та необґрунтованим.

Витрати на соціально-психологічне дослідження відшкодуванню не підлягають, оскільки вони не є витратами в розумінні ст. 133 ЦПК України.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 5000 (п`ять) тисяч грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька