Справа № 2-4433/11
Провадження № 4-с/201/93/2023
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження за скаргою

30 листопада 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 (заінтересовані особи державний виконавець Соборного ВДВС у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дерило Вадим Генадієвич, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурор Дніпровської місцевої прокуратури №2 Ігнатенко О.В.) про встановлення права власності на нерухоме майно, стягнення грошових коштів з боржників, стягнення відшкодування із державного виконавця, притягнення до кримінальної відповідальності державного виконавця, прокурора та боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною скаргою.

У скарзі зазначив, що в судовому рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2011 року по справі 2-4433/2011 не йдеться про компенсацію, нема цього у позовній заяві. Два виконавчі листи за цим рішенням про сплату солідарно грошових коштів від ОСОБА_2 і ОСОБА_3 видані в 2011 році Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська і звернуті до виконання до Соборного ВДВС державному виконавцю Дерило В.Г., які останній втратив, потім незаконно повторно відкрив виконавче провадження. Державний виконавець відмовився виконати дві заяви про накладення арешту на майно - квартиру АДРЕСА_1 . Прокурор Ігнатенко О.В. не забезпечив виконання вказаного судового рішення, внаслідок чого заявник позбавлений житла, без засобів на існування.

Просив суд:

постановити його приватне право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 ;

стягнути всю грошову відповідальність з боржників;

стягнути відшкодування із державного виконавця Дерило В.Г., з прокурора Ігнатенко О.В.;

притягнути до кримінальної відповідальності державного виконавця Дерило В.Г., прокурора Ігнатенко О.В., боржника ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали скарги, додані до неї документи, прихожу до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 448 цього Кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою в порядку цивільного судочинства, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби чи приватним виконавцем.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України.

Натомість, заявник оскаржує у скарзі дії та бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України). Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц, і підстав для відступу від нього не вбачається.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Тобто кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг, які заявник помилково заявив за правилами цивільного судочинства.

Право фізичній особі на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При відшкодуванні шкоди за цим законом оскаржувати дії не потрібно (Постанова ВП Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).

Такі вимоги розглядаються в порядку позовного провадження згідно вимог ЦПК України.

Вимоги заявника про поновлення права власності та відшукування грошового зобов`язання також вирішуються за правилами позовного провадження.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено у Законі України «Про виконавче провадження».

Як ч. 2 ст. 74 названого закону, так і статтею 181 КАС України передбачено загальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання рішень, щодо яких не встановлено у спеціальних законах особливого порядку оскарження.

Відділ державної виконавчої служби діє як суб`єкт владних повноважень, рішення, дії або бездіяльність якого, його посадових осіб, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити у порядку адміністративного судочинства, що відповідає завданням цього судочинства, передбаченим у статті 2 КАС України.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №586/77/17, провадження №14-556цс18.

Тобто, вбачається, що в даному випадку вимоги скаржника, заявлені у даній скарзі щодо визнання неправомірними дій державного виконавця не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, встановленого ст. 447 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, враховуючи, що заявником у скарзі заявлено вимоги, які мають розглядатися в порядку адміністративного, кримінального та цивільного судочинства, а саме, позовного провадження, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за скаргою.

Керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 19, 186, 259-261, 447 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 (заінтересовані особи державний виконавець Соборного ВДВС у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дерило Вадим Генадієвич, Задара Олег Валерійович, Задара Наталія Іванівна, прокурор Дніпровської місцевої прокуратури №2 Ігнатенко О.В.) про встановлення права власності на нерухоме майно, стягнення грошових коштів з боржників, стягнення відшкодування із державного виконавця, притягнення до кримінальної відповідальності державного виконавця, прокурора та боржника - відмовити.

Роз`яснити скаржнику, що розгляд скарги за заявленими вимогами повинен відбуватися за різними правилами адміністративного, кримінального і цивільного судочинства (позовного провадження).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О.Демидова