Справа № 138/1486/22
Провадження №:2/138/85/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2023 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді: Цибульського О.Є.,

з участю: секретаря Спічко А.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, мотивуючи тим, що з відповідачем шлюб було зареєстровано 20.04.2018. Однак сімейне життя не склалося і на даний час позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. 12 вересня 2020 року позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира придбана під час шлюбу, але за власні кошти позивача. На даний час позивач вирішив розпорядитися своєю власністю, однак нотаріусом було роз`яснено, що дана квартира є власністю подружжя і без згоди дружини позивач її продати не може.

А тому позивач вимушений був звернутися з даним позовом до суду, просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, де просила справу розглянути у її відсутність, позов визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного:

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, позивач зазначає, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд України в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-612цс1 зробив висновок, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначене також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №331/8757/14-ц.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а згідно з частиною першою цієї статті кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , сторони зареєстрували шлюб 20 квітня 2018 року ( а.с.45).

Згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №444, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно ( а.с. 9-15, 16, 17).

Згідно довідки від 30.05.2022 №31/22, середньо-ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 380314 грн. ( а.с.18).

Позивач на підтвердження позовних вимог надав до суду податкову декларацію ФОП ОСОБА_1 , про його дохід за 2013 рік - 2017 рік. Сума його доходу за зазначений період перевищує вартість купленої квартири (а.с. 51-63).

Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, враховуючи, що квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 придбано за особисті кошти, що відповідачем визнається та не спростовується, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст. 57, 60 СК України, ст. 368 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 77, 81-82, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: О.Є.ЦИБУЛЬСЬКИЙ