Справа № 346/1163/17
Провадження № 22-ц/4808/14/23
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2021 року, в складі судді П`ятковського В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Досин Наталія Федорівна, приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець Марія Василівна, про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням змінених вимог просила визнати довіреність, видану 29 червня 2006 року від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05.08.2006 року, укладений між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., - недійсними. Витребувати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 , діючи від її імені та імені ОСОБА_6 на підставі довіреності від 29 червня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., 05 серпня 2006 року уклала із відповідачкою ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною - 6 723 грн.

Надалі ОСОБА_3 продала вказану квартиру ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 листопада 2015 року.

Посилаючись на висновок судово-психіатричної експертизи від 12 травня 2014 року № 144, проведеної в рамках розгляду цивільної справи за позовом прокурора в її інтересах та інтересах малолітнього сина, відповідно до якого вона з 1996 року страждає стійким психічним розладом органічним розладом особистості та епілепсією з вираженим когнітивними та емоційними розладами, стверджувала, що на момент підписання довіреності від 26 червня 2006 року, вказане захворювання істотно впливало на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, позивачка вважає, що існують підстави для визнання довіреності та укладеного на її підставі договору-купівлі-продажу квартири недійсними відповідно до положень ст. 225 ЦК України та витребування квартири.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Досин Н.Ф., приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., про визнання недійсними довіреності, виданої 29 червня 2006 року від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного округу Досин Н.Ф. і договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2 , від 05 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. недійсними та витребування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що гостро почала хворіти та зверталася за медичною допомогою з 1996 року, а з травня 2001 року перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом F 07.8, є інвалідом ІІ групи довічно по психіатрії. Неодноразово була госпіталізована до ОПНЛ №3. Вказані обставини підтверджені медичними довідками, медичними картами стаціонарної хворої та іншими медичним документами.

Однак, суд першої інстанції не надав оцінки вищевказаним доказам, хоча такі докази в своїй сукупності свідчать про те, що станом на червень 2006 року апелянтка не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними, оскільки страждала стійким психічним розладом.

29 червня 2006 року не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючи ними, оскільки страждала стійким хронічним психічним розладом, підписала довіреність на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Досин Н.Ф.

Таким чином, довіреність, видану 29.06.2006 року від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., та договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2 від 05.08.2006 року укладений між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. слід визнати недійсними на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2020 року по даній справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні запитання: 1. Чи страждала ОСОБА_1 будь-яким психічним розладом (захворюванням) на момент вчинення правочину з оформлення довіреності, виданої 29 червня 2006 року від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф.? 2. Чи на момент підписання вищевказаної довіреності ОСОБА_1 усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними ?

Однак, у висновку судово-психіатричної експертизи №62/2021від 18.03.2020 року фактично не надано відповіді на друге запитання, визначене ухвалою суду.

Суд першої інстанції вказану розбіжність не усунув шляхом виклику для отримання роз`яснень та пояснень експерта.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи станом на 29 червня 2006 року вона страждала органічним розладом особистості з вираженими когнітивними та емоційними розладами, що істотно впливало на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тобто станом на 29 червня 2006 року її цивільна дієздатність була обмежена.

Вказує, що відповідно до ч. 2,3 ст. 37 ЦК України, особа з обмеженою дієздатністю могла вчиняти дрібні побутові правочини, однак оскаржувані правочини виходять за визначене законом поняття дрібних побутових правочинів.

Апелянт, посилаючись на зазначені обставини просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог: приватні нотаріуси Досин Н.Ф., ОСОБА_9 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від приватного нотаріуса Досин Н.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Зважаючи на те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, колегія суддів, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, дійшла висновку про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту перебування на момент підписання оспорюваної довіреності в стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що її внутрішній, психічний стан особи на момент підписання оспорюваної довіреності абсолютну неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог як таких, що не знайшли свого підтвердження та обґрунтування в розумінні приписів ч. 1 ст. 225 ЦК України.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29 червня 2006 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уповноважили ОСОБА_2 приватизувати та розпоряджатися (продавати, заставляти, обмінювати) належну їм квартиру АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 21).

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 приватизувала спірну квартиру на ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , про що 03.07.2006 року видано Свідоцтво про право власності на житло Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду.

05 серпня 2006 року ОСОБА_10 , діючи на підставі вказаної довіреності, від імені позивачки та ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. Вартість квартири за договором 6723 грн (т.1 а.с. 4).

На підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П., 06 листопада 2015 року ОСОБА_3 у свою чергу відчужила вищезазначену квартиру ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 61).

Встановлено також, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 24.03.2008 року, укладеного з ОСОБА_11 , придбала житловий будинок з надвірною господарською будівлею, що знаходиться по АДРЕСА_3 , продаж будинку вчинено за 15102 грн. (т.2 а.с.82) У вказаному будинку позивачка зареєстрована по даний час.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27 червня 2014 року відмовлено у задоволенні позову Коломийського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до ОСОБА_14 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири з тих підстав, що у судовому засіданні в межах заявлених позовних вимог, не знайшли свого підтвердження обставини, а прокурор не довів наявності в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зловмисної домовленості та умислу на вчинення будь-яких дій на спричинення негативних наслідків для ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 144 від 12 травня 2014 року, ОСОБА_15 страждала стійким хронічним психічним розладом органічним розладом особистості внаслідок епілепсії з вираженими когнітивними та емоційними розладами. Вказане захворювання істотно впливало на здатність нею усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання 29.06.2006 року довіреності, виданої 29.06.2006 року від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Досин Н.Ф. ( т. 1 а.с. 11).

Звертаючись із даним позовом до суду, позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що страждає психічним розладом, у зв`язку із чим в повній мірі не розуміла свої дії при підписанні довіреності, а укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири не відповідало її внутрішній волі.

Згідно з вимогами ст.ст. 202-204 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За своїм змістом довіреність є одностороннім правочином, вольовою дією однієї особи.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений частиною 2 цієї статті.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 26 травня 2021 року у справі № 639/348/17 (провадження № 4822св21).

З такого ж тлумачення наведених норм щодо необхідності установлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними як підстави для визнання цього правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, виходив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), у якій, крім наведеного, зазначив, що для визнання правочину недійсним за цією нормою необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог долучено Акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи №144 від 12.05.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 страждала стійким хронічним психічним розладом органічним розладом особистості внаслідок епілепсії з вираженими когнітивними та емоційними розладами. Вказане захворювання істотно впливало на здатність нею усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання 29.06.2006 року довіреності, виданої 29.06.2006 року від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Досин Н.Ф.

За клопотанням позивачки судом першої інстанції у даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: чи страждала ОСОБА_1 будь-яким психічним розладом (захворюванням) на момент вчинення правочину з оформлення довіреності, виданої 29 червня 2006 року від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф.? та чи на момент підписання вищевказаної довіреності ОСОБА_1 усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними?

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №62/2020 ОСОБА_1 страждала стійким хронічним психічним розладом органічним розладом особистості внаслідок епілепсії з вираженими когнітивними та емоційними розладами. Зазначене захворювання істотно впливало на здатність ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент підписання 29.06.2006 року довіреності, виданої 29.06.2006 року від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Досин Н.Ф.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що у висновку судово-психіатричної експертизи №62/2021від 18.03.2020 року фактично не надано відповіді на друге запитання, визначене ухвалою суду.

Суд першої інстанції вказану розбіжність не усунув.

У зв`язку з цим, за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_16 ухвалою апеляційного суду від 10.05.2022 року по даній справі призначено повторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання:

1. Чи страждала ОСОБА_1 будь-яким психічним розладом (захворюванням) на момент вчинення правочину з оформлення довіреності, виданої 29 червня 2006 року від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Наталією Федорівною?

2. Чи на момент підписання вищевказаної довіреності, виданої 29 червня 2006 року, ОСОБА_1 усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними?

Проведення експертизи доручено експертам Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 червня 2022 року проведення повторної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 травня 2022 у справі № 346/1163/17 доручено експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз, як відокремленому структурному підрозділу державної спеціалізованої установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», яка знаходиться за адресою вул. Кульпарківська, 95, м. Львів, 79021.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 316 від 07 квітня 2023 року Львівської філії судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», на момент вчинення правочину з оформлення довіреності, виданої 29.06.2006 року від імені ОСОБА_17 та ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., ОСОБА_1 не страждала тяжким психічним розладом, виявляла розлад особистості та поведінки внаслідок епілепсії із помірно вираженими змінами особистості по епітипу. За своїм психічним станом ОСОБА_1 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.4 а.с. 114-126).

Інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 станом на час оформлення довіреності 29.06.2006 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, матеріали справи не містять.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином обставини, з якими закон пов`язує застосування частини першої статті 225 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири, оскільки факт перебування ОСОБА_1 на час оформлення довіреності у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій або не могла керувати ними, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено, що відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України було його процесуальним обов`язком.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що висловлювання відповідача є оціночним судження, яке не підлягає спростуванню, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В Бойчук

О.О. Томин