ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5276/23 Справа № 208/4584/21 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, усунення перешкод в користуванні власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що все майно яке є предметом спору за його позовом, придбано під час шлюбу із ОСОБА_2 , а тому є спільною сумісною власністю подружжя, і їх частки є рівними, на підставі чого факт реєстрації при набутті майна яке є предметом спору у власність, саме на дружину ОСОБА_2 , не спростовує його права на частку у зазначеному майні, яка відповідає 1/2 частині у праві спільної власності.

За все подружнє життя із ОСОБА_2 він працював та мав доход до 2011 року, так як він за станом здоров`я не зміг продовжувати працювати та оформив пенсію. Але при цьому він продовжив брати участь у вирішенні фінансових питань в сім`ї, та після народження у 2013 році їх спільного з ОСОБА_2 сина, займався його вихованням, доглядом, займався побутом та домашнім господарством. Його колишня дружина, після народження дитини продовжувала працювати як фізична особа підприємець, і її дохід був вищий за його. Проте всі питання пов`язані із побутом, домашнім господарством, доглядом за дитиною в основній частині вирішував він.

За час подружнього життя, їх сім`я проживала у квартирі яка була приватною власністю ОСОБА_2 , де робили ремонт за зароблені ним гроші, так як на той час відповідачка мала мінімальний дохід. В подальшому у 2011 році був придбаний автомобіль, частина грошей на його придбання була з заощаджень які зібрані за час його роботи, а у 2012 році придбаний гараж. У 2014 році було оформлено у право власності земельну ділянку під гаражем.

Також, у 2015 році із сімейного бюджету були витрачені гроші на придбання мотору для човна, яким користувався він, і використовував також для цілей сім`ї, відпочинку, рибалки.

Коли ОСОБА_2 вирішила відкрити власний косметичний кабінет, він її підтримав, та дав згоду на придбання квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана у 2019 році.

Що стосується позовних вимог, в частині п.6 даного договору, в якому зазначено, що Покупець ( ОСОБА_2 ) у своїй заяві, яка доведена нотаріусом до відома Продавців повідомляє про те, що у зареєстрованому шлюбі перебуває, купує вищевказану квартиру за кошти, які є її особистою приватною власністю, про що відомо її чоловіку ОСОБА_1 . Справжність підпису ОСОБА_1 на заяві про те, що вищевказана квартира буде належати ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, засвідчено ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, 13 червня 2019 року по реєстру за №713.

А також, що стосується його заяви від 13 червня 2019 року, про яку йдеться в п.6 згаданого договору, та в якій вказано, що він стверджую, що його дружина ОСОБА_2 , купує квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за гроші, які є її особистою приватною власністю та не заперечує проти укладення відповідного договору купівлі-продажу та розуміє, що вищевказана квартира буде належати їй на праві особистої приватної власності і він ніяких прав на цю квартиру не буде мати, - то зміст даної заяви не відповідає фактичним обставинам щодо придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_2 ..

Обгрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_1 зазначив, що ця заява була ним написана внаслідок його помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: щодо природи такої заяви та природи грошових кошів, за які купувалась дана квартира, оскільки він вважав, що грошові кошти, які зароблені його дружиною особисто за рахунок її особистої праці, - є її особистою власністю, а також внаслідок його помилки щодо наявності права особистої приватної власності на квартиру у відповідачки та, відповідно, відсутності в нього прав, як співвласника цієї квартири, що є підставою для застосування приписів ст.229 ЦК України.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 на даний час продовжує займатися підприємницькою діяльністю у спірній квартирі, володіє і користується автомобілем, гаражем, проте, він позбавлений такої можливості, так як вона не надає йому ключі від автомобіля та гаражу.

Враховуючи зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд : 1) визнати недійсними п.6 Договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого 13 червня 2019 року Моісєєнком Д.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу.

2) визнати недійсною заяву ОСОБА_1 , справжність підпису якого засвідчена 13 червня 2019 року Моісєєнком Д.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, про ствердження, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , купується ОСОБА_2 за гроші, які є її особистою приватною власністю.

3) визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , припинивши право особистої приватної власності на цю квартиру ОСОБА_2 .

4)поділити спільне майно, а саме:

- транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , визнавши за ним - ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку даного транспортного засобу, залишивши іншу 1/2 частку у власності ОСОБА_2 ;

- гараж у дворі будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,8 кв.м., визнавши за ним - ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку даної нерухомості, залишивши іншу 1/2 частку у власності ОСОБА_2 ;

- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., визнавши за ним - ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку даної нерухомості, залишивши іншу 1/2 частку у власності ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_3 , кадастровий номер: :03:002:0135, площею 0,0046 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, визнавши за ним - ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку даної нерухомості, залишивши іншу 1/2 частку у власності ОСОБА_2 .

5) усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_2 в користуванні ОСОБА_1 , майном:?

- автомобілем марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , шляхом передання мені свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, зобов`язання не чинити йому перешкоди в користуванні даним автомобілем, встановивши наступний порядок користування даним транспортним засобом: перші п`ятнадцять днів кожного місяця автомобілем користується ОСОБА_1 , усі наступні дні кожного місяця автомобілем користується ОСОБА_2 ;

- гаражем у дворі будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,8 кв.м., шляхом передання йому ключів від даного гаражу, зобов`язавши не чинити йому перешкоди в користуванні даним гаражем;

- квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., шляхом передання мені ключів від даної квартири, зобов`язавши не чинити мені перешкоди в користуванні даною квартирою.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначила, що в період з 2011 року і по 2021 рік, в якому їх шлюб був розірваний, саме вона забезпечувала їх сім`ю з ОСОБА_1 матеріально, постійно працюючи як під час вагітності, так і після народження дитини, не маючи можливості розраховувати на відповідача, який отримував лише пенсію і додаткового заробітку не шукав. Тим більш після народження їх спільної дитини, вона одразу пішла на роботу, винайняв дитині няню. Також сплачувала всі витрати за відповідача та його лікування, забезпечуючи його потреби.

Набувши статус приватного підприємця, вона стала отримувати дохід який був витрачений на придбання спірної квартири, машини, гаражу, оформленої земельної ділянки під гаражем, а також на придбання мотору для човна, які всі купувалися саме за її кошти, отримані від її праці, як приватного підприємця. Також саме вона вирішували всі інші питання з матеріального забезпечення сім`ї. А тому, враховуючи поведінку та ставлення до цих питань відповідача, вважає що наявні підстави передбачені ч. 2 ст. 70 СК України, як то відступлення від засади рівності часток подружжя за обставин, які доведені про те, що відповідач ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини.

На підставі чого, враховуючи що їх спільна дитина після розлучення проживає із нею, знаходиться на її утриманні, а участь відповідача є мінімальною, просить визначити її частку у спільному сумісному майні подружжя, в розмірі 2/3 часток, а за ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частки.

Також, враховуючи що транспортний засіб і гараж для його збереження, нею постійно використовуються для забезпечення і організації життя дитини, для організаційних питань з життєвих потреб її та дитини, а також робочих питань, просить виділити їй транспортний засіб, гараж і земельну ділянку під гаражем, а ОСОБА_1 виділити мотор для човна, і стягнути з неї на його користь різницю у відповідності до зазначених часток та їх вартості у спільному сумісному майні подружжя.

Всі доходи за вказаний період які витрачалися на набуття зазначеного майна, були отримані лише нею від здійснення підприємницької діяльності, які вона в тому числі витрачала на утримання і забезпечення відповідача.

При купівлі квартири для відкриття власного косметичного кабінету, були витрачені гроші які заробила саме вона, і ОСОБА_1 не брав у цьому участі. Про те що квартира купується за отримані саме нею гроші, ОСОБА_1 був обізнаний на час подання відповідної заяви з зазначенням згоди про обізнаність підстав та наслідків для нього як її чоловіка, про набуття нею у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , що йому було достовірно відомо.

Враховуючи вищевикладене, просила суд:

1) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКІ1П НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 :

- транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_6 , вартістю 212 813,00 гривень;

- гараж у дворі будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,8 кв.м., вартістю 63 740,00 гривень;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_3 , площею 0,0046 га., кадастровий номер :03:002:0135, вартістю 34 325,00 гривень;

- мотор для човна «Suzuki DF6S» s/n НОМЕР_7 , вартістю 36 400 гривень.

2) розділити майно, придбане в період знаходження у шлюбі, виділивши ОСОБА_2 , у власність:

- транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_6 , вартістю 212 813,00 гривень;

- гараж у дворі будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,8 кв.м., вартістю 63 740,00 гривень;

- земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , у дворі будинку АДРЕСА_4 . гараж № НОМЕР_3 , площею 0,0046 га., кадастровий номер :03:002:0135, вартістю 34 325,00 гривень;

Всього на загальну суму 310 878 гривень.

3) виділити у власність ОСОБА_1 :

- мотор для човна «Suzuki DF6S» s/n НОМЕР_7 , вартістю 36 400 гривень;

4) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , різницю у вартості розділеного майна подружжя, в сумі 91 492, 67 гривні.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, усунення перешкод в користуванні власністю - відмовлено у повному обсязі.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 частки яких є рівними і дорівнюють по 1/2 частці, за кожним із них, на:

-транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_8 , зареєстрований за ОСОБА_2 , дата реєстрації 04 лютого 2012 року на підставі вантажно-митної декларації № 125110006/2/135370 від 30 січня 2012 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 видане Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області;

-гараж під № НОМЕР_3 (один), розташований у будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 37,8 кв.м, зареєстрований за ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу гаражу укладеного 17 липня 2012 року між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , як продавцем, і ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2557;

- земельну ділянку за кадастровим номером: :03:002:0135, загальною площею 0,0046 га, розташовану під гаражем № НОМЕР_3 (один) у дворі будинку АДРЕСА_4 , функціональне призначення для будівництва (розміщення) індивідуального гаражу, зареєстрованого за ОСОБА_2 , на підставі Рішення Дніпродзержинської міської ради «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та на умовах оренди» від 30 вересня 2014 року № 1108-55/VI, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 жовтня 2014 року за № 7424253, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_11 , індексний номер 28451028 виданий 22 жовтня 2014 року;

- мотор для човна «SUZUKI DF6S s/ НОМЕР_12 , придбаний ОСОБА_1 , на підставі Договору № 07/04 від 07 квітня 2015 року, укладеного між ПП ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_13 , як продавцем, і ОСОБА_1 , як покупцем.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати понесені стороною позивача, за первісним позовом ОСОБА_1 - покладено на позивача.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 4656 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят шість) гривень 85 копійок у відшкодування судових витрат.

В іншій частині судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 покладено на позивача.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі та в частині відмови в задоволенні позовних вимог зустрічного позову залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін .

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за потрібне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 24 грудня 1993 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (т. 1 а.с. 7).

06 липня 2010 року ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджено копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця , витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 75).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_7 народився син ОСОБА_8 , що підтверджено копією свідоцтва про його народження (т. 1 а.с. 68).

29 листопада 2021 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по цивільній справі № 207/3301/21 провадження № 2/207/1298/21, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 30 грудня 2021 року.

За час подружнього життя подружжям ОСОБА_7 було набуто наступне майно:

Транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_8 , зареєстрований за ОСОБА_2 , дата реєстрації 04 лютого 2012 року на підставі вантажно-митної декларації № 125110006/2/135370 від 30 січня 2012 року, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 видане Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, відповіддю ГСЦ МВС РСЦГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 29 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 9).

Гараж під АДРЕСА_5 , загальною площею 37,8 кв.м, зареєстрований за ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу гаражу укладеного 17 липня 2012 року між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , як продавцем, і ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2557, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка № 252113391 від 12 квітня 2021 року, копією договору (т. 1 а.с. 70).

Земельна ділянка за кадастровим номером: :03:002:0135, загальною площею 0,0046 га, розташована під гаражем № НОМЕР_3 (один) у дворі будинку АДРЕСА_4 , функціональне призначення для будівництва (розміщення) індивідуального гаражу, зареєстрована за ОСОБА_2 , на підставі Рішення Дніпродзержинської міської ради «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та на умовах оренди» від 30 вересня 2014 року № 1108-55/VI, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 жовтня 2014 року за № 7424253, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_11 , індексний номер 28451028 виданий 22 жовтня 2014 року, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка № 252113391 від 12 квітня 2021 року , копією витягу з рішення , витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 1 а.с. 73).

07 квітня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 оформлений договір № 07/04, згідно до якого мотор для човна «SUZUKI DF6S s/n00602F-514806, придбаний ОСОБА_1 , на підставі Договору № 07/04 від 07 квітня 2015 року, укладеного між ПП ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_13 , як продавцем, і ОСОБА_1 , як покупцем, вартістю 36400 гривень, що також підтверджено видатною накладною від 07 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 240).

13 червня 2019 року ОСОБА_1 , особисто подана заява на ім`я приватного нотаріуса нотаріального округу Моісєєнку Д.О., за змістом якої зазначено:

«…Я, ОСОБА_1 , стверджую, що моя дружина ОСОБА_2 , купує квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за гроші, які є її особистою приватною власністю та не заперечую проти укладання відповідного договору купівлі-продажу. Я розумію, що вищезазначена квартира буде належати їй на праві особистої приватної власності і я ніяких прав на цю квартиру не буду мати.

Зміст статті 57 Сімейного кодексу України нотаріусом мені роз`яснено…», що підтверджено копією заяви (т. 1 а.с. 181).

13 червня 2019 року було укладено Договір купівлі-продажу квартири, між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , яка діяла від імені ОСОБА_13 , як продавцями та ОСОБА_2 , як покупцем, згідно до якого ОСОБА_2 набула право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнком Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 714, що підтверджено копією договору (т. 1 а.с. 46, 69), і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка № 252113391 від 12 квітня 2021 року (т. 1 а.с.10-11).

Згідно до п. 6 Договору «…Покупець у своїй заяві, яка доведена нотаріусом до відома Продавців повідомляє про те, що у зареєстрованому шлюбі перебуває, купує вищевказану квартиру за кошти, які є її особистою приватною власністю, про що відомо її чоловіку ОСОБА_1 . Справжність підпису ОСОБА_1 на заяві про те, що вищевказана квартира буде належати ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, засвідчено ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, 13 червня 2019 року по реєстру за № 713…».

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб, гараж, земельна ділянка та мотор для човна придбані у період перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, тому є спільним майном подружжя. Виходячи із принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд визначив, що частки подружжя є рівними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте, матеріали справи не містять доказів про внесення одним з подружжя грошової компенсації, окрім того позивач за первісним позовом не надає згоду на присудження йому грошової компенсації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України встановлено, що уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що спірне майно, а саме: автомобіль, гараж, земельна ділянка та мотор для човна набуті сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (частина перша статті 71 СК України).

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Під час поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не досягли домовленості про поділ спірного майна. Позивач за первісним позовом не надає згоду на присудження йому грошової компенсації.

Щодо доводів апеляційної скарги про збільшення частки ОСОБА_2 у спільному майні подружжя з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року (справа № 297/2837/17) викладений правовий висновок про те, що проживання дітей з одним із батьків само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя відповідно до вимог ч.3 ст.70 СК України.

Матеріали справи не містять доказів того, що присуджені судом аліменти на утримання дитини, яка проживає з матір`ю, є недостатніми для забезпечення її утримання і виховання, а також про те, що дитина повністю перебуває на утриманні матері.

Таким чином, при поділі майна, у суду були відсутні підстави відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Доводи апелянта про те, що майно було придбано за її особисті кошти, які не є спільними коштами подружжя, до уваги приймати не слід, оскільки на їх підтвердження сторона не надала належних та допустимих доказів, як того вимагають ст.ст. 77, 78,79, 80, 81 ЦПК України.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: