У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2023 Справа №607/17411/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря с/з Шимків Л.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воля-20» про стягнення зарплати та компенсації за невикористані відпустки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воля-20», просить стягнути з відповідача в його користь 33301,74 грн. Покликається на те, що він працював головою ОСББ. Рішенням від 20.06.2022 позивача звільнили із займаної посади, при звільнені не виплачено всіх сум, які йому належали, зокрема, заробітної плати та невикористані відпустки.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача звернувся із клопотанням, просить закрити провадження у справі. Вважає, що вказаний спір між колишнім керівником ОСББ та ОСББ повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Розглянувши вказане клопотання, суд виходить із такого.

Судом встановлено, що згідно протоколу №1 засідання правління ОСББ «Воля-20» ОСОБА_3 було обрано головою правління ОСББ.

Згідно рішення загальних зборів від 20 червня 2022 року позивача було звільнено з посад голови ОСББ «Воля-20» та зобов`язано передати за актом передачі всю технічну і бухгалтерську документацію

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).

До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України).

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (речення перше частини першої статті 21 КЗпП України).

Однак правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора), чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), з його власної ініціативи відрізняється від розірвання трудового договору з працівником, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон "Про ОСББ") визначено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно зі статтею статті 85 Цивільного кодексу України (далі ЦК) непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Отже, за своєю організаційно-правовою формою ОСББ "Воля-20" відноситься до непідприємницького товариства, відповідно, на працівників такого товариства поширюється положення частини 3 статті 99 ЦК.

Згідно з частиною 3 статті 99 ЦК повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Зміст положень частини третьої статті 99 ЦК надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Частинами 9, 19 статті 10 Закону "Про ОСББ" передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, обрання членів правління об`єднання. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Системний аналіз положень пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП та частини 3 статті 99 ЦК дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, від 8 листопада 2019 року у справі № 667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17).

За змістом пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.

З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу та виплати йому всіх сум при звільненні є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду. Відсутність у позовній заяві обґрунтування позивачем, який є керівником, участі у відносинах управління останнім і їхнього припинення у разі задоволення позову не впливає на існування спору, пов`язаного з управлінням ОСББ.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним (абзац четвертий пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі № 1-2/2010).

Як видно із змісту позовних вимог, спір виник у зв`язку із звільненням позивача, як керівника ОСББ, та у зв`язку із цим звільненням - невиплатою йому всіх сум. Отже, позовні вимоги про виплату всіх сум при звільненні керівника є складовою спору щодо його звільнення, та спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством, а тому підсудні господарським судам.

Подібні висновки викладені у постанов Великої Палати від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22, Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 359/8573/20 та 24 травня 2023 у справі №127/9479/21.

Тому, суд доходить остаточного висновку, що провадження у справі лід закрити на підставі вимог пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України та роз`яснити позивачу його право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку господарського судочинства.

Керуючись статтею 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воля-20» про стягнення зарплати та компенсації за невикористані відпустки - закрити, на підставі вимог пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 01 грудня 2023 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк