печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Солонухи Д.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах на загальну суму 29500,00 грн., що стягуються з нього на підставі виконавчого листа №757/20196/22-ц виданим 22.03.2023 Печерським районним судом міста Києва на користь відповідача.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він без виконавчого листа добровільно сплачував аліменти, проте, постановою від 28.03.2023 про відкриття виконавчого провадження (ВГ №7106917) державним виконавцем Нагайчуком М. В. була розглянута заява стягувача про примусове виконання та відкрите виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа про стягнення з позивача аліменти на утримання відповідача у розмірі 4500, 00 щомісячно, починаючи з 09.08.2022. Крім цього, позивач зазначає, що має дружину і є єдиним хто забезпечує родину доходом, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків дружина позивача не мала ніякого доходу з 24.02.2022, оскільки спочатку війни не мала можливості працевлаштуватись.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на частковому звільненні його від сплати заборгованості по аліментах, з підстав зазначених в позовні заяві.

Відповідач у судовому засіданні вимогу позовної заяви не визнала, заперечувала проти її задоволення повному обсязі. До суду подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що рішенням суду від 01.12.2022 присуджено стягнення аліментів з її сина ОСОБА_1 на її користь у розмірі 4500 грн., щомісячно, починаючи з 09.08.2022 і довічно. Щодо коштів у сумі 29500,00 грн., які позивач визначає, як кошти, що ним перераховані як часткова сплата аліментів за виконавчим листом, відповідачка вказує, що надані банківські роздруківки не містять цільових перерахувань, і вказані кошти є добровільною фінансовою допомогою матері, яку вона просила сина надати її ще з травня місяця 2022 року, адже перебуваючи на пенсії, вона постійно працювала, щоб забезпечити своє життя, а з початком повномасштабного вторгнення, вона втратила роботу і її дохід склала лише пенсія в розмірі 2098,33-2437,50 грн., що підтверджується Довідкою про доходи виданою Головним Пенсійним фондом України в м. Києві. Зазначені кошти, відповідачка просить суд не вважати аліментами, та у задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причина неявки суду відома, пояснень чи клопотань до суду не надходило.

Суд, вислухавши сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №757/20196/22-ц про стягнення аліментів були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , а саме - стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 4 500, 00 гри. щомісячно, починаючи з 09.08.2022. Виконавчий лист у даній справі видано 22.03.2023.

Постановою від 28.03.2023 про відкриття виконавчого провадження (ВГ №7106917) державним виконавцем Нагайчуком М.В. була розглянута заява стягувача про примусове виконання та відкрите виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 , аліменти на утримання Відповідача - ОСОБА_3 , у розмірі 4500, 00 щомісячно, починаючи з 09.08.2022.

Не погоджуючись з даними виплатами, а саме тим, що аліменти нараховані починаючи з 09.08.2022, в той період коли позивач добровільно перераховував кошти відповідачу, позивач 04.04.2023 звернувся до державного виконавця Нагайчука М.В. з повідомленням (вих. № 8376) та квитанціями на суму 29500,00 грн щодо часткової сплати аліментів і перерахунку заборгованості.

04.04.2023 державним виконавцем Нагайчуком М.В. направлена вимога до ОСОБА_3 стосовно підтвердження отримання нею платежів в рахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01.12.2022 у справі №757/20196/22-ц.

У заяві відповідача від 11.04.2023 направленій на вимогу ОСОБА_5 зазначено, що позивачем ніколи на її рахунок не перераховувались самостійно ні аліменти, ні цільові кошти на погашення заборгованості, а квитанції, що були надані позивачем не можуть враховуватися як сплата аліментів на утримання ОСОБА_3 .

У листі від 13.04.2023 № 71406917/6 державний виконавець Нагайчук М.В. зазначив, що враховуючи пояснення ОСОБА_3 та враховуючи що в наданих квитанціях ОСОБА_6 відсутнє призначення платежу, державний виконавець не може зарахувати суму коштів у розмірі 29500,00 грн як сплату аліментів.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У відповідності до ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 197 СК України врегульовано питання щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Так, зі змісту ч. 2 ст. 197 СК України вбачається, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів особи якій присуджено аліменти, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання особи з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Обставини, зазначені позивачем, а саме: перебування на його утриманні дружини, яка наразі не працює, добровільне надання відповідачу фінансової допомоги поза межами виконавчого провадження, стосуються його матеріального та сімейного стану, що прямо передбачено ч. 1 ст. 197 СК України, та є підставою відстрочки або розстрочки сплати заборгованості.

Ці обставини не виходять за межі диспозиції частини 1 цієї норми та не можуть одночасно бути як підставою для розстрочки, відстрочки, так і істотними обставинами за ч. 2 ст. 197 СК України, що дають право на звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, а тому позивач, у разі незгоди із розміром заборгованості із сплати аліментів, не позбавлений права на звернення до суду з відповідною заявою.

Верховний Суд у постанові від 14.07.2021 у справі № 753/14154/19 зазначив, що за відсутності відомостей про призначення платежу «аліменти» у документах у підтвердження здійснення платежів, підстави для здійснення перерахунку заборгованості відсутні.

В той же час Верховний Суд у своїй постанові від 26.05.2021 у справі №569/11466/20 указав, що норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості по аліментам враховувати суми, які сплачені боржником без призначення платежу. А встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості по аліментам, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У даній справі позивач зазначив, що будь-яких інших зобов`язань між ним та ОСОБА_3 , що є відмінні від зобов`язань по сплаті аліментів, не існує.

Разом з тим, в судовому засіданні сам позивач не заперечував, що ним надавалася добровільна допомога матері (відповідачу) раніше, ще до подання позову щодо визначення розміру та стягнення аліментів.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, що в період до моменту отримання виконавчого документу і до його подання на виконання, він сплачував саме аліменти, а не добровільну фінансову допомогу як і раніше.

Обставина добровільної сплати позивачем грошових коштів на утримання матері за вказаний в позовній заяві період не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених сум саме як аліментів (в квитанціях відсутнє призначення платежу), а відповідачем вказані обставини щодо надання аліментів позивачем заперечуються.

При цьому, в жодній із наданих позивачем квитанціях в графі «призначення» не зазначено перерахування коштів на утримання матері або «аліменти», а зазначено «переказ особистих коштів», тобто вказані документи не містять інформацію щодо предмета доказування - сплати аліментів на утримання матері.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вони є необґрунтованим та не підтверджується належними доказами.

Керуючись ст.ст. 180, 197 СК України, ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Суддя Ю. Г. Головко