МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/6718/14-ц
Провадження № 22-ц/812/3/23
У Х В А Л А

31 травня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю прокурора - Волкожи С.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 про призначення земельно-технічної експертизи у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Миколаївське лісове господарство", правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України, до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку, та її витребування із незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство», правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України, до відповідачів Миколаївської міськради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому з урахуванням внесених змін, просив:

- визнати причини пропуску строку для звернення до суду із даним позовом поважними та поновити позовну давність;

- визнати незаконними та скасувати п. 83 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 31/39 від 19.12.2008 року, пункти 28 та 28.1 розділу 4 рішення Миколаївської міськради № 48/40 від 06.09.2010 року;

- визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки - кадастровий номер :05:001:0079, № 625 від 10.05.2012, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; виданий ОСОБА_4 державний акт серії ЯЛ № 607617 від 15.12.2010, зареєстрований у Поземельній книзі Управління Держкомзему у місті Миколаєві з відмітками про перехід права власності до ОСОБА_5 - :05:001:0079:3:02, ОСОБА_2 - :05:001:0079:3:03, ОСОБА_3 - :05:001:0079:3:04;

- витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 805кв.м. вартістю 147080 грн. з кадастровим номером :05:001:0079, яка розташована по АДРЕСА_1 , у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації з передачею її у користування ДП «Миколаївське лісове господарство».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеною прокуратурою Корабельного району міста Миколаєва перевіркою виявлено порушення вимог законодавства при передачі належних державі земельних ділянок у приватну власність.

Так, пунктом 83 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради (далі - міська рада) № 31/39 від 19.12.2008 ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, площею 1000кв.м, з метою передачі її у власність, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Пунктами 28, 28.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 48/40 від 06.09.2010 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, площею 805кв.м, зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних рішень міської ради ОСОБА_4 отримав державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 607617 від 15.12.2010 з кадастровим номером :05:001:0079. Зазначений державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 66.

10.05.2012 року між ОСОБА_4 ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу №625, на підставі якого ОСОБА_5 отримав право власності на спірну земельну ділянку, про що у державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 607617 від 15.12.2010р. внесено відмітку № :05:001:0079:3:02 від 22.05.2012р. та зареєстровано у Поземельній книзі Управління Держкомзему у місті Миколаєві.

В подальшому, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу № 964 земельної ділянки від 11.07.2012р., на підставі якого остання набула право власності на спірну земельну ділянку, про що у державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 607617 від 15.12.2010р. внесено відмітку № :05:001:0079:3:03 від 26.07.2012р. та зареєстровано у Поземельній книзі Управління Держкомзему у місті Миколаєві.

Надалі, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу №3031 від 02.11.2012р. На підставі вказаного договору остання набула право власності на спірну земельну ділянку, про що у державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 607617 від 15.12.2010р. внесено відмітку № :05:001:0079:3:04 від 05.12.2012р. та зареєстровано у Поземельній книзі Управління Держкомзему у місті Миколаєві.

Зазначені вище рішення Миколаївської міської ради прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними та скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 1176 від 21.11.2014 та ДП «Миколаївське лісове господарство» № 666 від 24.11.2014 (копії довідок додаються) спірна земельна ділянка входить до складу земель державного лісового фонду.

Водночас, рішення про вилучення земельної ділянки у ДП «Миколаївське лісове господарство», як у постійного землекористувача не приймалось, остання із земель державної власності не вилучалась, що підтверджується листами Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 03.10.2013 року № 1736 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 23.10.2013 № 715.

Таким чином, Миколаївською міською радою в односторонньому та позасудовому порядку незаконно вилучено у землекористувача (ДП «Миколаївське лісове господарство») спірну земельну ділянку.

Враховуючи, що вищевказані рішення Миколаївської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 та рішення щодо затвердження проекту землеустрою та відведення у власність останньому спірної земельної ділянки прийняті із суттєвим порушенням вимог законодавства, укладені на їх підставі договори купівлі - продажу земельної ділянки також підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано пункт п. 83 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 31/39 від 19.12.2008 року, пункти 28 та 28.1 розділу четвертого рішення Миколаївської міськради № 48/40 від 06.09.2010р. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, з передачею у користування ДП «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку площею 805кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :05:001:0079.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку - відмовлено.

Стягнуто на користь Держави з Миколаївської міськради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 601,36 грн. із кожного.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначають про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог прокурора відмовити у повному обсязі. При цьому, зокрема, посилаються на те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового господарства, що судом не надана належна правова оцінка: висновку №15-784/2 від 30.10.2009 року за підписом начальника управління містобудування та архітектури Бондар О.В.; повідомленню начальника Управління земельних ресурсів у місті Миколаєві Дробот В.В. листом №631/0512/581 від 21.03.2008; листу №01-909 від 30.11.2009 року за підписом начальника управління земельних ресурсів Мороза О.І., а також листу №02-02/3660 від 02.12.2009 р.; зверненню начальника Державного управління охорони навколишнього середовища Богдан В.І. вих№01-04/7886-05 від 02.12.2009 року та відповіді на нього №3348/209/14/43 від 14.12.2009 року за підписом міського голови Чайки В.Д., висновку ДП «Миколаївський лісгосп» № 342 від 28.03.2008 року.

Не надана на думку апелянтів також правова оцінка постановам Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 2838/09/1470 від 06.08.2009 року та Корабельного районного суду м. Миколаєва 2-а-596/2010 від 15.04.20110 року, якими встановлено, що виділ здійснювався за згодою ДП «Миколаївське лісове господарство», крім того, вищевикладене свідчить, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового господарства.

Не врахував суд також те, що начальник управління Держкомзему у м. Миколаєві Дробот В.В. 21.07.2010 року №1136 надав висновок про можливість відведення ОСОБА_4 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Поза увагою суду залишилося те, що в матеріалах справи міститься також Акт огляду спірної земельної ділянки, відповідно до змісту якого визначити, що земельна ділянка відноситься до земель ДП «Миколаївське лісове господарство» неможливо та згідно листа Державного агентства лісових ресурсів України №299 від 04.09.2014 року спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 тільки частково входить в межі лісового фонду, до якого фонду відноситься інша частка спірної земельної ділянки та яка його частка, матеріали справи доказів не містять. Однак згідно позовних вимог прокурор просить повернути державі з передачею ДП «Миколаївське лісове господарство» всю площу спірної земельної ділянки. Вищевикладене також свідчить про недоведеність віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду.

Крім того, апелянти вважають, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що про порушення прав позивачі дізнались під час проведення перевірки у 2013 році, оскільки спірні правовідносини виникли у 2009 році, коли видавалися рішення ради про затвердження проекту землеустрою і передання у власність спірної земельної ділянки та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. Наголошують на пропуску строку позовної давності, а також на тому, що на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа, яка наділена повноваженнями власника чи користувача земельної ділянки з правом розпорядження нею довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Законом № 1789-ХІІ не передбачено жодних виключень щодо застосування правила, передбаченого частиною першою статті 261 ЦК України. А матеріали справи свідчать про те, що й Держкомзем, й ДП «Миколаївське лісове господарство» знали про виділ спірної земельної ділянки у 2009 р. та про те, що про виділ спірної земельної ділянки, державним органам, які надавали погодження на виділ земельної ділянки було відомо ще у 2008, 2009 роках.

Від Миколаївської місцевої прокуратури №2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор зазначає, що доводи апелянта щодо недоведеності належності спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду та перебування її у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» є безпідставними, оскільки віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та перебування їх на момент відчуження у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» підтверджується планшетами лісовпорядкування, листом ВО «Укрдержліспроект» № 1176 від 21.11.2014 року та іншими наявними в матеріалах справи доказами. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Миколаївська обласна державна адміністрація також надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних правових підстав для скасування рішення суду від 28 жовтня 2019 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 заявила клопотання про призначення земельно-технічної експертизи.

Представник прокуратури просила відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши клопотання про призначення експертизи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Згідно з частиною першою статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що суд має право для з`ясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки чи ремесла, призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив судам, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (ст. 105 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи представник прокуратури заперечує необхідність призначення у справі експертизи, а також відсутні інші підстави, передбачені ст. 105 ЦПК України, для обов`язкового призначення експертизи у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Проте відповідачі таким правом не скористалися.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про визнання незаконними та скасувати п. 83 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 31/39 від 19.12.2008 року, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, площею 1000кв.м, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ; пунктів 28 та 28.1 розділу 4 рішення Миколаївської міськради № 48/40 від 06.09.2010 року, яким ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 805кв.м, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , та надано останньому у власність земельну ділянку площею 805кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , а також визнання недійними договору купівлі-продажу земельної ділянки - кадастровий номер :05:001:0079, № 625 від 10.05.2012, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , державного акту серії ЯЛ № 607617 від 15.12.2010, виданого ОСОБА_4 , з відмітками про перехід права власності до ОСОБА_5 - :05:001:0079:3:02, ОСОБА_2 - :05:001:0079:3:03, ОСОБА_3 - :05:001:0079:3:04 та витребування із незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 805кв.м. вартістю 147080 грн. з кадастровим номером :05:001:0079, яка розташована по АДРЕСА_1 , у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації з передачею її у користування ДП «Миколаївське лісове господарство».

Під час розгляду справи в суді першої інстанції за клопотанням представника відповідачів ОСОБА_1 , яка вважала, що наявні в матеріалах справи докази не доводять, що спірна земельна ділянка входить до меж лісового фонду, ухвалою суду від 25.04.2018р. у справі була призначена судова земельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання:

1. чи входить земельна ділянка площею 805 кв.м., кадастровий номер :05:001:0079, розташована по АДРЕСА_1 , до складу земель ДП «Миколаївське лісове господарство»? Якщо так, то вказати повністю чи частково, та навести відповідні розміри;

2. чи має місце порушення землекористування ДП «Миколаївське лісове господарство», зокрема порушення меж та накладення земельних ділянок держлісфонду урочища Жовтневого квартал 43 та земельної ділянки площею 805 кв.м., кадастровий номер :05:001:0079, розташована по АДРЕСА_1 , відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно правових актів? Якщо так, то вказати повністю чи частково, та навести відповідні розміри.

26 червня 2018р. на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Лесків С.А. про надання додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку, а саме: геодезичної зйомки земельної ділянки АДРЕСА_1 , виконаної спеціалізованою ліцензованою організацією, з планом та розмірами фактичних меж та фактичною площею земельної ділянки станом на даний час; ДП «Миколаївське лісове господарство» надати документацію із землеустрою (згідно Закону про землеустрій від 22 травня 2003 року № 858-IV, ст. 25); витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство».

В подальшому до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість дачі висновку у справі від 15.11.2018р., оскільки направлене на адресу суду клопотання про надання додаткових документів було задоволено частково в вересні 2018р. тільки в частині геодезичної зйомки земельної ділянки АДРЕСА_1 та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, в той же час клопотання в частині надання ДП «Миколаївське лісове господарство» документації із землеустрою (згідно Закону про землеустрій від 22 травня 2003 року № 858-IV, ст. 25), а також надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство», виконано не було, в зв`язку з чим, провести повне та достовірне дослідження з надаванням висновку неможливо.

Після чого провадження у справі ухвалою суду від 01.04.2019р. було поновлено.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник не просили повторно призначити у справі експертизу. Не просили вони про це і в апеляційній скарзі на рішення суду, яка надійшла до апеляційного суду 24 січня 2020 року.

Однак, 05 квітня 2023 року представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для визначення частки спірної земельної, яка входить до лісового фонду, знову звернулася до апеляційного суду з клопотанням про призначення земельно-технічної експертизи, на вирішення якої просить поставити питання: 1)Яка фактична загальна площа земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0079, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ? 2)Яка фактична площа вказаної земельної ділянки відноситься до лісового фонду? 3) Чи можливо встановити межі земельної ділянки без частини земельної ділянки, яка відноситься до лісового фонду та яким чином?

При цьому в клопотанні зазначила, що 28.03.2023 року нею було надіслано адвокатський запит № АЗ-28/03 від 28.03.2023 року УДПЛ ВО «Укрдержліспроект» щодо координат земельної ділянки ДП «Миколаївське лісове господарство». Миколаївське лісництво, квартал 43, виділ 3 в Державній геодезичній референцній системі координат УСК-2000 або в системі координат СК-63, а також надання координат меж земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0079, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі яких експерт матиме змогу провести експертизу.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до теперішнього часу відповіді на запит не отримано.

Отже, на даний час в матеріалах справи відсутні документи, які необхідні експерту для надання висновку у справі.

В той же час в матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують, що спірна земельна ділянка частково входить до складу земель лісового фонду. Зокрема, про це свідчить лист Українського державного проектного лісовпорядного ВО «Укрдержліспроект» Державного агентства лісових ресурсів України № 299 від 04.09.2024р., акт огляду земельної ділянки від 16.08.2016р., згідно якого візуально частина спірної земельної ділянки належить до земель державного лісового фонду ДП «Миколаївський лісгосп», тощо.

При цьому колегія суддів враховує, що для вирішення спору у даній справі не має принципового значення повністю чи частково спірна земельна ділянка відноситься до земель державного лісового фонду.

Крім того, колегія суддів вважає, що з урахуванням конкретних обставин справи, а також положень ст.13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог, відсутня необхідність ставити перед експертами питання стосовно визначення як фактичної площі земельної ділянки в цілому, так і тієї, яка відноситься до лісового фонду та встановлення того, чи можливо встановити межі земельної ділянки без частини земельної ділянки, яка відноситься до лісового фонду та яким чином.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи.

Керуючись ст. ст. 76, 102-109, 260, 368, 381 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 про призначення земельно-технічної експертизи відмовити.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали складено 01 червня 2023 року