Справа №638/5372/22
Провадження № 2/638/1736/23
24 травня 2023 року м.Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину нежитлового приміщення 11-го поверху №3 у житловому будинку літ. «И-16», загальною площею (кв.м): 3.1, за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину 2-кімнатної квартири, загальною площею (кв.м): 68.9, житлова площа (кв.м): 30.5, за адресою АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та ОСОБА_2 19 серпня 2017 року було укладено шлюб. Наразі в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами. В період перебування у шлюбі подружжя придбало наступне майно: 18 листопада 2020 року нежитлове приміщення 11-го поверху №3 у житловому будинку літ. «И-16» загальною площею (кв.м.): 3.1, за адресою: АДРЕСА_1 ; 26 жовтня 2020 року 2-кімнатну квартиру, загальною площею (кв.м.): 68.9, житлова площа (кв.м.): 30.5 за адресою: АДРЕСА_2 . Враховуючи викладене, позивач з урахуванням положень Сімейного кодексу України звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.
В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано 19 серпня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №332 (а.с. 12).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 з 26 жовтня 2020 року на праві приватної власності належить 2-кімнатна квартира, загальною площею (кв.м.): 68.9, житлова площа (кв.м.): 30.5 за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з інформаційною довідкою щодо розміру середньоринкової вартості двокімнатної квартири, загальною площею 68,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складеною суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 12 січня 2022 року середньоринкова вартість вказаної квартири становить 2118270 грн.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 з 18 листопада 2020 року на праві приватної власності належить нежитлове приміщення 11-го поверху №3 у житловому будинку літ. «И-16» загальною площею (кв.м.): 3.1, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 368 ЦК України, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.
За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Дані норми кореспондуються з положеннями частин першої, другої та третьої статті 372 ЦК України, якими встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Верховний Суд України підкреслив, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому прядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
З матеріалів справи встановлено, що нежитлове приміщення 11-го поверху №3 у житловому будинку літ. «И-16», за адресою: АДРЕСА_1 та 2-кімнатна квартира, за адресою: АДРЕСА_2 були придбані ОСОБА_2 під час перебування ним у шлюбі з ОСОБА_1 та відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу з урахуванням приписів ч. 1 ст. 70 СК України.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї головної функції ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися (постанова від 17 квітня 2020 року у справі № 686/4314/15-ц).
З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину нежитлового приміщення 11-го поверху №3 у житловому будинку літ. «И-16», загальною площею (кв.м): 3.1, за адресою АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину 2-кімнатної квартири, загальною площею (кв.м): 68.9, житлова площа (кв.м): 30.5, за адресою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко