Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2023 р.

м. Київ

справа № 755/16893/23

провадження № 2/755/7240/23

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування двосторонньої реституції,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. від 13.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1843 та застосувати двосторонню реституцію шляхом приведення сторін до попереднього стану, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.06.2017 року за Попереднім договором купівлі-продажу квартири позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_4 , зобов`язався в майбутньому у строк до 31.07.2017 року укласти Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 64 000,00 доларів США в гривневому еквіваленті. 13.07.2017 року між ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 укладено Договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець передав у спільну часткову власність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , вартість майна згідно Звіту про оцінку становить 1 665 381,00 грн., продаж вчинено за 1 658 285,00 грн., що відповідає еквіваленту 64 000,00 доларів США. Вартість квартири покупці зобов`язались внести на рахунок продавця, що підтверджується платіжним дорученням з відміткою банку, іншого способу розрахунку Договір е містив. На час вчинення Договору позивач перебував тривалий час за кордоном, отже цілком довіряв своєму представникові за довіреністю щодо визначення умов Договору, у тому числі ціни та перевірки оплати ціни. За умовами Довіреності позивач уповноважив ОСОБА_4 на продаж квартири та відкриття рахунків для прийняття оплати ціни Договору. В той же час позивачем було встановлено, що належну йому квартиру було відчужено представником у 2017 році за ціною значно нижчою за ринкову, оскільки дійсна ринкова вартість квартири становила 2 000 900,00 грн., грошові кошти від продажу на рахунок позивача не надходили, а отримані представником готівковим шляхом. Таким чином, позивач убачає зловмисну домовленість його представника ОСОБА_4 з покупцями квартири відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , з якими знаходився у дружніх відносинах, тому просить визнати оспорюваний договір купівлі-продажу квартири недійсним на підставі статей 215, 232 ЦК України.

07 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування двосторонньої реституції, та постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. (а.с. 74-77)

04 грудня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника відповідачів ОСОБА_6 про зміну порядку розгляду справи залишено без задоволення.

Представником відповідачів ОСОБА_6 до суду подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує проти позову в повному обсязі з підстав, що містить зміст відзиву (а.с. 86-96), просить застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності (а.с. 189-190) та стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

24.04.2017 року ОСОБА_1 надано Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.04.2017 року Ляшук О.В., зареєстровано в реєстрі за № 504, строком дії три роки, якою уповноважено ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) представляти інтереси довірителя перед третіми особами з питань: державної реєстрації виникнення, змін, припинення права власності, інших речових прав, обтяжень щодо належного довірителю на праві власності нерухомого майна, продажу та/або передачі в найм будь-якій особі належних довірителю на праві приватної власності квартир: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 ; укладення договорів про постачання до означених квартир необхідних для їх функціонування ресурсів; виключно з метою виконання наданих повноважень представляти інтереси довірителя в будь-яких компетентних банківських установах на території України з питань відкриття на ім`я довірителя рахунків, необхідних для здійснення розрахунків з продажу квартир; розпорядження належними довірителю грошовими коштами на рахунках, здійснювати доручення або надавати заявки на перерахування грошей з рахунків на будь-які рахунки; отримувати з рахунків гроші без обмеження сум, закрити рахунок, укладати та підписувати всі необхідні для цього договори, додаткові угоди до них, розписуватись в отриманні грошей, одержувати довідки або інші документи про наявність грошових сум, відсотків, інших нарахувань на вклади чи руху зазначених сум на рахунку. (а.с. 117-118)

Відповідно до положення ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

29.06.2017 року між ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О.В., та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., зареєстровано в реєстрі за № 1649, відповідно до умов якого сторони зобов`язались в майбутньому, не пізніше 31.07.2017 року, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу належної на праві власності продавцю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , за ціною у гривні, еквівалентною 64 000,00 доларів США, ціну покупці сплачують в момент підписання основного договору. (а.с. 6-9)

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

13.07.2017 року між ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О.В., та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 укладено, укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1843. (а.с. 10-13)

Згідно п. 1, 6 Договору, ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_4 , продав, а ОСОБА_2 , ОСОБА_5 купили у спільну часткову власність (по кожному) квартиру АДРЕСА_1 , за ціною 1 658 285,00 грн., що відповідає еквіваленту 64 000,00 доларів США. Дану суму покупці зобов`язалися внести на рахунок продавця, а продавець зобов`язався прийняти дані кошти на рахунок, який відкритий в банківській установі і реквізити якого надані покупцям. Наявність платіжного доручення (квитанції) з відмітками банку про переказ коштів буде свідчити про те, що розрахунки за даним договором здійснені. Така вартість квартири визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-кого із сторін та з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких обставин.

Вартість об`єкту продажу, а саме: квартири АДРЕСА_1 визначено на підставі Звіту по визначенню вартості квартири від 03.07.2017 року, складеного ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія». (а.с. 119-150)

На виконання умов Договору купівлі-продажу квартири від 13.07.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перераховано на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в ПАТ «КБ «Акорд» грошові кошти по 829 142,50 грн. кожний, що підтверджено платіжними дорученнями № 1, № 2 від 13 липня 2017 року, та виписками по особовим рахункам ПАТ «КБ «Акорд» ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 109, 110, 113-114, 115-116)

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2023 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної часткової власності по частині кожному за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . (а.с. 17)

На підставі свідоцтва про шлюб, виданого Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 вересня 2020 року, актовий запис № 1464, після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінено прізвище на « ОСОБА_7 ». (а.с. 98)

За даними Висновку, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_8 від 31.10.2023 року ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 станом на 13.07.2017 року становить 2 000 900,00 грн. (а.с. 20)

Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202, частини 1, 4 статті 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно положень статей 237, 238 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України).

Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з частиною першою статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Згідно положення ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є:

1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди;

2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками;

3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Верховний Суд України в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 18 липня 2018 року з аналогічних правовідносин у Справі № 357/6663/16-ц, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вчиняючи правочин, предметом якого є спірний автомобіль, відповідач діяла в межах чинного законодавства із урахуванням повноважень, наданих позивачем на підставі довіреності. А неповернення позивачу виручених коштів від продажу автомобіля не є підставою для визнання правочину недійсним, однак не позбавляє останнього права звернутися до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх прав у зв`язку із неналежним виконання договору доручення (постанова від 18.07.2018 у справі № 357/6663/16-ц).

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. від 13.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1843 та застосувати двосторонню реституцію шляхом приведення сторін до попереднього стану, вказуючи на вчинення оспорюваного правочину внаслідок зловмисної домовленості представника із стороною покупців.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін спірних правовідносин щодо суті спору, керуючись законодавством, діючим станом на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. від 13.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1843 та, відповідно, відсутні правові підстави для застосування двосторонньої реституції, - оскільки судом встановлено, що оспорваний Договір купівлі-продажу квартири від 13.07.2017 року укладено ОСОБА_4 , який діяв від імені позивача ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої Довіреності на розпорядження майном від 24.04.2017 року строком дії три роки, якою позивач добровільно, без тиску з боку сторонніх осіб, що не заперечено позивачем, уповноважив ОСОБА_4 представляти інтереси довірителя перед третіми особами з питань, зокрема, державної реєстрації виникнення, змін, припинення права власності, інших речових прав, обтяжень щодо належного довірителю на праві власності нерухомого майна, продажу та/або передачі в найм будь-якій особі належних довірителю на праві приватної власності квартир: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 ; виключно з метою виконання наданих повноважень представляти інтереси довірителя в будь-яких компетентних банківських установах на території України з питань відкриття на ім`я довірителя рахунків, необхідних для здійснення розрахунків з продажу квартир; розпорядження належними довірителю грошовими коштами на рахунках, здійснювати доручення або надавати заявки на перерахування грошей з рахунків на будь-які рахунки; отримувати з рахунків гроші без обмеження сум, закрити рахунок, укладати та підписувати всі необхідні для цього договори, додаткові угоди до них, розписуватись в отриманні грошей.

Таким чином, ОСОБА_4 на момент укладення спірного Договору був наділений повноваженнями продажу належної позивачу квартири; видаючи Довіреність, позивач мав усвідомлювати, що наділив ОСОБА_4 правом продажу квартири будь-якій особі, за ціну і на умовах, визначених сторонами договору, та вказана Довіреність позивачем не оспорювалась. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення оспорюваного правочину внаслідок зловмисної домовленості повіреної особи із покупцями квартири, за відсутності доказів умисного зговору між ними та доказів отримання власної або обопільної вигоди внаслідок укладення цього правочину.

При цьому судом ураховано, що згідно пункту 6 оспорюваного Договору купівлі-продажу квартири продаж квартири вчинено за 1 658 285,00 грн., що відповідає еквіваленту 64 000,00 доларів США, яку узгоджено сторонами даного Договору та Попереднього договору купівлі-продажу квартири. Дану суму покупці/відповідачі внесли на рахунок продавця/позивача в день укладення спірного договору 13.07.2017 року, а продавець/позивач зобов`язався прийняти дані кошти на рахунок, який відкритий в банківській установі і реквізити якого надані покупцям.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17)

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що неповернення повіреним виручених коштів від продажу майна довірителю не є підставою для визнання правочину недійсним, однак може бути підставою для звернення до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх прав у зв`язку із неналежним виконання договору доручення.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування двосторонньої реституції, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В частині заявленого представником відповідачів клопотання про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне.

Згідно з положенням статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України , положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц)

Таким чином, з огляду на те, що судом досліджувані позовні вимоги визнано необґрунтованими - відсутні правові підстави застосування наслідків спливу строку позовної давності.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.»

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_2 , ОСОБА_10 уклали з адвокатом Вознюком Дмитром Володимировичем Договори про надання правничої (правової) допомоги від 10.11.2023 року, відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту необхідну правову допомогу з метою захисту і представництва прав та законних інтересів клієнта. (а.с. 181-183, 186-188)

Відповідно до пункту 3 Договорів, після надання правової допомоги клієнт відшкодовує адвокату всі заздалегідь узгоджені сторонами витрати, пов`язані з наданням правової допомоги.

Крім того, адвокатом Вознюком Д.В. долучено до матеріалів справи Акти про надання правничої (правової) допомоги Клієнту від 22.11.2023 року, які підписано сторонами Договорів, згідно яких визначено вартість юридичних послуг виконаних адвокатом, а саме: складання відзиву на позовну заяву, складання заяви проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, складання заяви про застосування позовної давності. Вартість правової допомоги з урахуванням коефіцієнта складає 16 000,00 грн. (а.с. 179180, 184-185)

Проаналізувавши вищедосліджені докази, ураховуючи незначну складність справи, порядок її розгляду, відмову у задоволенні клопотань представника відповідача, ураховуючи відсутність доказів повної або часткової оплати відповідачами витрат на правничу допомогу, діючи в межах принципу розумності та об`єктивності, суд присуджує до стягнення з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 202, 203, 215, 230, 638-640 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування двосторонньої реституції, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 04 грудня 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган