Дата документу 28.11.2023 Справа № 333/3722/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3722/22 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/1909/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та витрат, пов`язаних з отриманням юридичної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та витрат, пов`язаних з отриманням юридичної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 листопада 2016 року СУ ГУ НП в Запорізькій області йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2018 року у справі № 333/7457/16-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2019 року та постановою Верховного Суду України від 12 серпня 2020 року, його виправдано у зв`язку з відсутністю у його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Він знаходився під слідством та судом з 26 листопада 2016 року по 12 серпня 2020 року, тобто 3 роки, 8 місяців та 15 днів.

Вважав, що постановлення судом виправдувального вироку є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності принизило його честь та гідність, порушило його нормальні життєві зв`язки, погіршило його стосунки з оточуючими, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, направлених на здійснення захисту у кримінальному провадженні та відновлення його імені та ділової репутації, що спричинило йому моральну шкоду. Розмір моральної шкоди оцінив в розмірі 578 500 грн.

Також під час знаходження під слідством та судом він поніс витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, в розмірі 31 000 грн.

На підставі зазначеного просив визначити розмір шкоди, сплаченої ним за надання правової допомоги під час розгляду справи 333/4757/15-к та стягнути солідарно цю суму на його користь з відповідачів в якості відшкодування матеріальної шкоди, стягнути солідарно х відповідачів на його користь кошти в розмірі 578 500 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 7000 грн. судових витрат за надання професійної правової допомоги.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 161 246,66 грн. на відшкодування моральної шкоди та 38 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу).

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на визнання позивачем своєї вини під час допиту підозрюваного; факт самообмови позивача під час досудового розслідування, не надходження звернень, заяв або клопотань з боку позивача або його захисника на незаконні дії слідчого та/або прокурора під час проведення досудового розслідування та судового розгляду; зазначаючи, що угоду з адвокатом Мухіним А.А. укладено до вручення позивачу підозри у зв`язку з чим адвокат не міг знайомитись з матеріалами кримінальної справи; в угоді від 10 жовтня 2016 року не передбачено порядку розрахунку та оплати гонорару; кількість судових засідань за участі адвоката є недоведеною належними доказами, докази оплати гонорару відсутні, просила скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди, умовами договору від 10 жовтня 2016 року не передбачений порядок оплати за надані послуги, розмір витрат є необґрунтованим та завищеним, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав відзив на апеляційні скарги, в якому зазначив, що постановлення виправдувального вироку є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обов`язок відшкодування шкоди покладається на державу, під час розгляду кримінальної справи він не перешкоджав встановленню істини у справі, не сприяв незаконному засудженню, судом стягнуто мінімальний розмір компенсації моральної шкоди, розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим та підтвердженим матеріалами справи, зокрема, договором про надання правової допомоги від 10 жовтня 2023 року та актом виконаних робіт від 23 серпня 2020 року.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи підтверджено, що 11 серпня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217 органом досудового розслідування - внесено запис про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

26 листопада 2016 року слідчим СУ ГУНП України в Запорізькій області повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2018 у справі №333/7457/16-к обвинуваченого ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2019 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2019 року та вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2018 року залишено без змін.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За приписами ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч.2 ст.1 зазначеного Закону завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що завдана позивачу ОСОБА_3 шкода повинна бути відшкодована Державою.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; моральна шкода (п.п. 2, 5 ст. 3 зазначеного Закону).

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.4 зазначеного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених, у тому числі, п.4,5 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст.13 вказаного вище Закону).

Згідно з п.п.3,4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), яке затверджено наказом Міністерства юстиції України, генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41, передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону. Якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник.

По справі «Мельниченко проти України» (заява № 17707/02) від 19.10.2004 року, суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження №12-208гс18) зроблено висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 гривень.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанції правильно вважав, що його початком є 26 листопада 2016 року (повідомлення про підозру), останнім днем є 28 березня 2019 року (дата прийняття ухвали Апеляційним судом Запорізької області), таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 2 роки 4 місяці та 2 дні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для обрахування розміру відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі, аніж законодавчо гарантованому мінімуму, оскільки позивачем не зазначено обставин, які б свідчили про обґрунтованість такого перевищення.

В той же час, вбачається, що судом неправильно визначено мінімальний розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню.

Так, суд першої інстанції визначив, що стягненню підлягає 161 246,66 грн.

Проте, за вказаний період гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача становить 188 046,66 грн. (28 місяців та 2 дні х 6700 гривень (мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи)).

Посилання в апеляційній скарзі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги Запорізької обласної прокуратури про те, що відсутні підстави для відшкодування шкоди у зв`язку з самообмовою ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 1176 ЦК фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного.

Суди мають враховувати причини, які спонукали особу до самообмови, адже самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом.

Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи.

Так само наявність в діях особи самообмови повинно встановлюватись органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду. Практично це відображається в постанові про закриття кримінальної справи органом досудового розслідування або у виправдувальному вироку суду чи скасуванні незаконного вироку суду.

В процесуальних документах в межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 такі висновки органів досудового розслідування чи судів відсутні.

Стосовно доводів апеляційних скарг в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати йому матеріальну допомогу, яка полягає у понесених витратах на правову допомогу, яка надавалась йому адвокатом Мухіним А.А. в межах кримінальної справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

Положеннями КПК України визначено, що юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.

До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах (постанова Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 291/383/19 (провадження № 61-3314св23)).

За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Встановивши факт понесення витрат у зв`язку із поданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21) та від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно із частинами першою, третьою та п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 335/4358/21 (провадження № 61-7653св22) зазначено, що:

«Порядок застосування цього Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).

Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.

Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18).

При цьому передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21)».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 02 листопада 2023 року у справі № 127/9332/22 (провадження № 61-5746св23).

На підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу, яка надавалась ОСОБА_1 адвокатом Мухіним А.А. в межах кримінальної справи, позивачем надано угоду про надання правової допомоги від 10 жовтня 2016 року, акт № 1 виконаних робіт/наданих послуг (детальний опис виконаних робіт/наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 23 серпня 2020 року (далі Акт №1), світлокопії матеріалів кримінальної справи № 333/7457/16-к протоколи судових засідань (т. 1, а.с. 11, 16, 17-40).

Умовами угоди про надання правової допомоги від 10 жовтня 2016 року передбачена оплата послуг за домовленістю сторін.

Згідно з Актом №1 адвокатом Мухіним А.А. були надані наступні послуги:

1) проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового захисту клієнта, стратегії ведення такої справи в суді, обсягу доказів та джерел їх збирання, підготовки до здійснення захисту клієнта на досудовому слідстві, участь у розгляді клопотань слідчого під час досудового слідства, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження щодо клієнта 7000 грн.;

2) здійснення захисту клієнта у 22 судових засіданнях в Комунарському районному суді м. Запоріжжя у справі № 333/7457/16-к від 10 січня 2017 року, 16 січня 2017 року, 02 лютого 2017 року, 15 березня 2017 року, 16 березня 2017 року, 14 квітня 2017 року, 23 травня 2017 року, 10 серпня 2017 року, 28 вересня 2017 року, 17 листопада 2017 року, 11 січня 2018 року, 27 лютого 2018 року, 28 лютого 2018 року, 14 березня 2018 року, 12 квітня 2018 року, 31 травня 2018 року, 22 серпня 2018 року, 26 вересня 2018 року, 07 листопада 2018 року, 12 листопада 2018 року, 28 листопада 2018 року, 10 грудня 2018 року 800 грн. за судове засідання, загальна сума 17600 грн.;

3) складання заперечення на апеляційну скаргу прокурора та участь у апеляційному розгляді по справі № 333/7457/16-к 3200 грн.;

4) складання заперечення на касаційну скаргу прокурора та участь у апеляційному розгляді по справі № 333/7457/16-к 3200 грн.

Загальна вартість наданих послуг з 10 жовтня 2016 року по 12 серпня 2020 року складає 31 000 грн., яка виплачувалась клієнтом адвокату впродовж вказаного терміну виконання умов договору.

З метою перевірки доводів сторін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2023 року було витребувано у Комунарського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження № 333/7457/16-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення

Матеріалами кримінального провадження № 333/7457/16-к підтверджено надання адвокатом Мухіним А.А. наступної правової допомоги ОСОБА_1 : участь у судовому засіданні 10 січня 2017 року (т.1 а.с. 29 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 02 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 37 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 15 березня 2017 року (т. 1 а.с. 213 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 16 березня 2017 року (т. 1 а.с. 216 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 14 квітня 2017 року (т. 1 а.с. 218 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 23 травня 2017 року (т. 1 а.с. 224 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 10 серпня 2017 року (т. 1 а.с. 231 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 28 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 233 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 17 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 235 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 11 січня 2018 року (т. 1 а.с. 238 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 27 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 242 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 28 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 243 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 14 березня 2018 року (т. 1 а.с. 244 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 12 квітня 2018 року (т. 2 а.с. 1 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 31 травня 2018 року (т. 2 а.с. 12 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 22 серпня 2018 року (т. 2 а.с. 14 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 26 вересня 2018 року (т. 2 а.с.22 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 07 листопада 2018 року (т.2 а.с. 24 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 12 листопада 2018 року (т.2 а.с. 25 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 28 листопада 2018 року (т.2 а.с. 33 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні 10 грудня 2018 року (т.2 а.с. 53 матеріалів кримінального провадження), складання заперечення на апеляційну скаргу (т.2 а.с. 96 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні Запорізького апеляційного суду 28 березня 2019 року (т.2 а.с. 110 матеріалів кримінального провадження), складання заперечення на касаційну скаргу (т.2 а.с. 165 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні Верховного Суду 06 листопада 2019 року (т.2 а.с. 198 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні Верховного Суду 19 лютого року (т.2 а.с. 203 матеріалів кримінального провадження), участь у судовому засіданні Верховного Суду 12 серпня 2020 року (т. 2 а.с. 215 матеріалів кримінального провадження),

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з довідкою секретаря судового засідання Комунарського районного суду м. Запоріжжя Лященко В.А. в судове засідання 16 січня 2017 року учасники процесу не з`явились (т.1 а.с. 35 матеріалів кримінального провадження).

Матеріали справи містять докази отримання ОСОБА_1 та його адвокатом Мухіним А.А. повідомлення про підозру від 26 листопада 2016 року, участі адвоката Мухіна А.А в допиті ОСОБА_1 як підозрюваного 26 листопад 2016 року (т. 1 а.с. 125, 130).

Таким чином, проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового захисту клієнта, стратегії ведення такої справи в суді, обсягу доказів та джерел їх збирання, підготовки до здійснення захисту клієнта на досудовому слідстві, участь представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в 21 судових засіданнях в Комунарському районному суді м. Запоріжжя, складання заперечень на апеляційну та касаційну скарги та участь у апеляційному та касаційному розгляді справи № 333/7457/16-к колегія суддів вважає доведеним.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено відшкодовування сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

В той же час, будь-яких доказів здійснення ОСОБА_1 оплати послуг адвоката Мухіна А.А. на загальну суму 31000 грн. матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір таких витрат не підтверджений належними доказами, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св23).

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність доводів апеляційних скарг Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в цій частині.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Положеннями статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08 вересня 2021 року у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20), від 11 жовтня 2023 року у справі № 201/1611/22 (провадження № 61-6247св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) та інших.

Отже, суд першої інстанції помилково зазначив, що кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 188 046,66 гривень.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витратна професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Водночас частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Мухін А,А. на підставі договору про надання правової допомоги від 06 грудня 2021 року та ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1093949 від 27 жовтня 2022 року (т. 1 а.с. 10, 83).

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги від 06 грудня 2021 року гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору або актом виконаних робіт.

Матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордера № 4 від 06 грудня 2021 року на суму 7000 грн., підстава: договір про надання правової допомоги б/н від 06 грудня 2021 року у Комунарському районному суді по підготовці та участі позову про відшкодування шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про судові витрати у вигляді правничої допомоги, суд першої інстанції на вказане не звернув уваги та в порушення вимог ст. 141 ЦПК України стягнув витрати в повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на часткове задоволення позову, з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 належить стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2159,68 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та витрат, пов`язаних з отриманням юридичної допомоги, - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 188 046 (сто вісімдесят вісім тисяч сорок шість) гривень 66 копійок.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2159 (дві тисячі сто п`ятдесят дев`ять) гривень 68 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 грудня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова