Провадження №2/369/6335/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грабового Олександра Анатолійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», третя особа: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» Ірпінської міської ради Київської області Боярчук Вікторія Юріївна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», третя особа: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» Ірпінської міської ради Київської області Боярчук Вікторія Юріївна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення номер 101 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) загальною площею 29,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що вона ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири, загальною площею 29,2 кв. м., житлова площа 14,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Будь-якого іншого житлового чи нежитлового приміщення під номером 101 в будинку, що знаходитися за адресою: АДРЕСА_2 , не існує.

В той же час в березні 2023 р. від приватного виконавця Валявського Олександра Анатолійовича на адресу позивачки надійшло повідомлення приватного виконавця за вих. №70711132 від 21.03.2023 р.

З аналізу змісту зазначеного повідомлення та додатку до нього випливає, що «В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області перебуває виконавче провадження №70711132 від 10.01.2023 р. з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/2528/21 від 15.12.2022 р. про стягнення з ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ» на користь ТОВ «ВЕРСІЯ-ЛЮКС» 2 154002 (два мільйони сто п`ятдесят чотири тисячі дві) гривні 93 коп. основного боргу, 94 275 (дев`яносто чотири тисячі двісті сімдесят п`ять) грн. 00 коп. - пені, 18 728 (вісімнадцять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 87 коп. - 3% річних та 26573 (двадцять шість тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 99 коп., інфляційних витрат, а також 35 183 (тридцять п`ять тисяч сто вісімдесят три) гривні 71 коп. судового збору.

При примусовому виконанні даного виконавчого документа було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення 101 належить ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ». Вищезазначене приміщення описано в рахунок погашення боргу та буде виставлене на реалізацію як майно боржника на сайті Державного підприємства Міністерства юстиції України «СЕТАМ».

Отже, з зазначеного випливає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на один і той самий об`єкт нерухомого майна здійснено подвійну реєстрацію права власності за двома різними суб`єктами цивільних правовідносин, а саме:

1) 20.02.2018 р. зареєстровано право власності за ТОВАРСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224);

2) 14.06.2018 р. зареєстровано право власності за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224).

При цьому, вкотре звертаємо увагу суду на те, що в будинку, що знаходитися за адресою: АДРЕСА_1 існує лише квартира. Інших нежитлових приміщень під цим номер не існує.

ОСОБА_1 має намір оскаржити державну реєстрацію права власності ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) загальною площею 29.1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, ОСОБА_1 вважає за необхідне забезпечити майбутній позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення номер 101 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) загальною площею 29,2 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В разі задоволення позовних вимог, буде скасовано державну реєстрацію права власності ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ» на нежитлове приміщення, що розташований АДРЕСА_1 , а також буде скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39845412 від 23.02.2018 16:12:44 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» Ірпінської міської рази. Київська обл. Боярчук Вікторії Юріївни (місце здійснення діяльності: АДРЕСА_3 ), яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Цей захід забезпечення позову дозволить уникнути реалізації однокімнатної квартири, загальною площею 29,2 кв.м., житлова площа 14,6 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , яка немає жодного відношення до виконавчого провадження № 70711132.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і за реєстрова на відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідачів на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів заяви вбачається, що предметом спору між сторонами є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на яку позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим її відчуження до вирішення справи.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що будуть заявлені та змісту викладених в заяві обставин, слід вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нежитлове приміщення номер 101 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:224) загальною площею 29,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не застосування якого може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення номер 101 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:224) загальною площею 29,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Інформація про боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський Квартал», місце знаходження: 08130, Київська область, Бучанський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, 2 В, .

Суддя А.В. Янченко