УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на повному матеріального утриманні (забезпеченні) мешкання та вихованні батька до досягнення ними повноліття,

встановив:

29.11.2023 року до Орджонікідзевського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на повному матеріального утриманні (забезпеченні) мешкання та вихованні батька до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування заяви заявник вказав, що 24.08.2014 року між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя 03.10.2016 та 10.10.2019 року у них народилися діти. Тривалий час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкають окремо, діти за домовленістю батьків проживають з батьком ОСОБА_1 , перебувають на його повному утриманні забезпеченні та вихованні. 13.11.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Садовниченко В.М. Відповідно до умов зазначеного договору, батьки домовились між собою, що місцем постійного проживання дітей є місце проживання батька. ОСОБА_1 має стабільний дохід, матеріально забезпечує дітей, піклується про їх здоров`я, виховання ,самостійно їх утримує.

Встановлення факту перебування дітей на повному матеріальному утриманні (забезпеченні), мешкання та вихованні батька необхідно заявникові для здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дітьми по країні, можливу зміну місця мешкання тощо.

Дослідивши матеріали заяви та долучені до неї письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України.

Положеннями ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами;2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч.2 стт.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

У пунктах 1, 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а також, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Судом визначено, що вимога про встановлення будь-якого факту в рамках позовного або окремого провадження має переслідувати певну юридичну мету та безпосередньо призводити до ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача/заявника. Суд не може встановлювати певний факт в резолютивній частині рішення лише для констатації самого факту, без юридичної мети його встановлення.

Звертаючись до суду з вказаною заявою ОСОБА_1 просить встановити факт перебування неповнолітніх дітей на повному матеріального утриманні (забезпеченні), мешкання та вихованні батька до досягнення ними повноліття.

Так, метою звернення з вказаною заявою до суду, ОСОБА_1 зазначив те, що встановлення цього факту необхідно заявникові для здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дітьми по країні, можливу зміну місця мешкання тощо.

Даючи оцінку наведеним у заяві аргументам та підставам для встановлення факту, суддя виходить із того, що правовідносини, які склались між заявником, заінтересованою особою (матір`ю) та дітьми, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

Так, за змістом положень ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За вимогами статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З огляду на зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник прагне встановити у суді факт для здійснення заходів у майбутньому щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дітьми по країні, можливу зміну місця мешкання тощо.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що діти потребують такого лікування, оздоровлення і мати чинить цьому перешкоди або позбавлений можливості спільно з матір`ю здійснювати такі дії та виконувати свої батьківські права по відношенню до дітей.

Також, не надано доказів того, що заявник позбавлений можливості вільно/безперешкодно пересуватись з дитиною по країні чи за її межами.

Тим більше, діючим законодавством передбачена можливість звернення до медичних закладів та установ від імені та в інтересах дитини одним із батьків, зокрема з тим, з ким проживає дитина, при цьому рішення суду про встановлення факту перебування дітей на повному матеріальному утриманні, мешкання та виховання не вимагається.

Доказами, документами, що підтверджують самостійне виховання батьком дитини віком до 18 років можуть бути: рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, рішення суду про визнання матері дитини безвісно відсутньою, рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком дитини, рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком, нотаріально посвідчений договір між батьками, яким визначене місце проживання дитини з батьком, тощо.

У даних правовідносинах між батьками 13.11.2023 року укладено нотаріально посвідчений договір, яким визначене місце проживання дітей з батьком та визначено, що діти перебувають на повному матеріальному утриманні батька.

Суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дітей батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати(батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. При цьому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Захист порушених прав у зв`язку з не виконання не прийнятті участі одним із батьків у вихованні та утриманні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Відтак, вимоги заявника про встановлення факту перебування дітей на повному матеріального утриманні (забезпеченні), мешканні та вихованні батька до досягнення ними повноліття без участі матері, у тому числі із урахуванням укладеного договору між батьками про визначення місця проживання дітей, не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України, а неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору від 13.11.2023 року, а також невиконання (порушення) норм сімейного законодавства можуть бути предметом вимог позовного, а не окремого провадження.

У даному випадку, за встановлених судом обставин, є недопустимим ініціювання даного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у позовному провадженні (право на перебуванні на утриманні та праві виховання).

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дітей, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими, до прикладу, можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Таким чином, враховуючи зміст вимог про визнання факту проживання та перебування на повному утриманні заявника неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, рідна мати яких не позбавлена батьківських прав - свідчить про наявність спору про право.

За змістом ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Отже, оскільки вимога, з якою заявник звернувся до суду, має спір про право, суд відмовляє заявнику у відкритті провадження у цивільний справі та роз`яснює, що він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 293 - 294, 315, 316, 318, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за правилами окремого провадження за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на повному матеріального утриманні (забезпеченні) мешкання та вихованні батька до досягнення ними повноліття.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Ю.В. Апаллонова