Провадження № 2-з/761/283/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та процентів за користування позикою,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та процентів за користування позикою.

У заяві представник заявника просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накласти арешт на належне ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 1,25 га, кадастровий номер: :03:036:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227);

- накласти арешт на належне ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 165 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Свою заяву обґрунтовують тим, що 09 січня 2020 року між ОСОБА_1 (далі - Заявник), як позикодавцем, та ОСОБА_2 (далі - Співвідповідач 1) та ОСОБА_3 (далі - Співвідповідач 2), як солідарними позичальниками, укладено Договір позики грошових коштів (далі - Договір позики).

За умовами Договору позики Заявник, передав, а Співвідповідачі отримали та прийняли у позику грошові кошти у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, що на день передачі грошових коштів, за курсом валют Національного Банку України, відповідало 3 575 100 (трьом мільйони п`ятсот сімдесят п`яти тисячам ста) грн. 00 коп.

Постановою Київського апеляційного суду у справі №761/21808/21-ц від 13.04.2023 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 солідарно стягнуто борг у сумі 4 114 215 грн. (чотири мільйони сто чотирнадцять тисяч двісті п`ятнадцять) (далі - Рішення суду).

У своєму рішенні суд звертає увагу на те, що отримання позовної заяви відповідачами 06.10.2021 року слід розцінювати як день пред`явлення позикодавцем вимоги про повернення позики. Відповідно строк для обчислення пені за несвоєчасне повернення суми позики може визначатись з 07.11.2021.

Станом на день подачі даної заяви Співвідповідачі рішення суду не виконали та суму богу не повернули.

Таким чином, заявник має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та процентів за користування позикою, адже, на переконання представника заявника, загальний розмір інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені та процентів за користування позикою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за Договором позики від 09.01.2020 станом на 14.05.2023 складає 2 819 979 гри. 88 коп. (1 338 516,3 грн. + 187 337 грн. 68 коп. + 740 558 грн. 70 коп. + 553 567 грн. 20 коп.).

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Співвідповідачу 1 належить наступне нерухоме майно:

- земельна ділянка, загальною площею 1,25 га, кадастровий номер: :03:036:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227);

Співвідповідачу 2 належить наступне нерухоме майно:

- квартира, загальною площею 165 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Разом з цим. в мережі Інтернет наявне оголошення від 14.05.2023 про продаж 4-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з оголошенням продавцем цієї квартири є особа з ім`ям ОСОБА_3 .

Вказане свідчить, що співвідповідачі мають намір відчужити спірне майно, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду.

Заявник вважає, що є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Заявника, за захистом яких він збирається звернувся до суду. Даний ризик підтверджується, тим, що без згоди іпотекодержателя діючи на шкоду кредитору було відчужено предмет іпотеки та виставлено на реалізацію без згоди Іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Встановлено, що предметом майбутнього спору є стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені та процентів за користування позикою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за Договором позики від 09.01.2020 станом на 14.05.2023 складає 2 819 979 грн. 88 коп

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали заяви, та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання недійсними трьох договорів дарування об`єктивів нерухомості, оскільки, на думку позивача, останні були укладенні в силу введення позивача в оману, щодо обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, наявність самого по собі наміру звернутися з відповідним позовом не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Досліджуючи матеріали вбачається, що заявником у заяві про забезпечення позову до подачі позовної заяви не наведено мотивів, яким чином невжиття заходу забезпечення позову, який він просить застосувати, утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову з яким він має намір звернутися до суду.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Також, представником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та процентів за користування позикою - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: