Справа № 444/3093/19 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2868/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представниці позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника відповідача Львівської міської ради Барди Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області в складі судді Ясиновського Р.Б. від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівської міської ради, ОСОБА_1 про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 червня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано державний акт на право власності на землю серії та номер: ЛВ-Д-1102, виданий 07.05.2001 року Дублянською міською радою Жовківського району Львівської області громадянці ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0533га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837651 від 06.03.2019, прийняте державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0087, розташовану за адреса: АДРЕСА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837943 від 06.03.2019, прийняте державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0088, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати частково рішення в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких вимог.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не досліджував, а позивачем не надано доказів щодо наявності законного інтересу на земельні ділянки, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 . Право власності на ідеальну частину (14/25) в житловому будинку ОСОБА_1 належить такій на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.03.2001. Ідеальні частки були змінені (перераховані) на підставі судового рішення у справі № 2-260/11 вирішуючи спір між співвласниками Шустицька-Новосад-Піх. Ідеальна частка ОСОБА_1 в частині визначення приміщень в житловому будинку залишилась незмінною згідно Висновку про визначення ідеальних часток між співвласниками від 20.02.2001 №5 11976 та виданого свідоцтва від 26.03.2001. Вказує, що фактично під час оформлення державного акту на право власності на землю серії ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року громадянці ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1020га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та державного акту на право власності на землю серія ЛВ-Д-1102 від 07.05.2001 року громадянці ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0533га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - було враховано ідеальний розподіл часток між співвласниками та кожному надано у власність ту частину земельної ділянки, яка було необхідна для їх обслуговування не зачіпаючи прав на частки в житловому будинку співвласників. Також, судом не враховано, що житловий будинок, який споруджувався на земельній ділянці у АДРЕСА_1 та зданий в експлуатацію 03.12.1979 року складався з двох окремих квартир, які належачи забудовникам ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_1 . Вказує, що позивачем не доведено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 фізично розташовано належну їй частину будинку чи інші належні такій об`єкти нерухомого майна. Також судом залишено поза увагою, що ОСОБА_1 отримала земельні ділянки у власність на підставі рішення виконкому Дублянської міської ради народних депутатів від 29.03.2001 року №29, зокрема таким рішенням передано у власність земельну ділянку площею 0,0018 га, що відповідає ділянці з кадастровим номером №:01:0І 1:0087 та земельну ділянку площею 0,0515 га, що відповідає ділянці з кадастровим номером №:01:011:0088. Судом проігноровано фактичні обставини, наявність прав на допоміжні будівлі та приміщення, наявність фактичного розподілу будинковолодіння на два окремі об`єкти з окремими адресами. Окрім цього, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не надано належної оцінки доводам Відповідачів щодо пропуску строку звернення до суду. Стверджує, що у позивача були відсутніми поважні причини та об`єктивні перешкоди, які зумовили пропуск строку позовної давності, та й така не обґрунтувала поважності пропуску строку звернення до суду. Наголошує, що між квартирами, а надалі, будинковолодіннями на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 фактично встановлено межі у вигляді огорожі, а тому кожна зі сторін чітко знає чиї де межі і чому саме в таких розмірах та площах.

В судове засідання окрім відповідачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представниці позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника відповідача Львівської міської ради Барди Ю.М., решта учасників справи, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , її представниці та представника відповідача Львівської міської ради на підтримання апеляційної скарги, представниці позивачки в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.71, 76 ЦК УРСР, ст.ст.15, ч.1 ст.261, ст.ст.377, 548,ч.1 ст.549, ст.ст.1218 ЦК України, ч.1 ст.4, ст.ст.13,23, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст.30,67, ч.ч.1-2 ст.120 ЗК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року в судовій справі № 713/1817/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19), постанову ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-2469цс16; постанову КГС ВС від 23.01.2020 року у справі № 916/2128/18; пп. 58-59 постанови КГС ВС від 19.05.2020 року у справі №33/5009/8037/11; постанову КЦС ВС від 27.01.2021 року у справі №186/599/17 та частково задовольняючи позов, виходив з того, що що позивачкою на підставі рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2012 року набуто у власність 7/50 частки в будинку АДРЕСА_1 , а також гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 х 5,5 м. Як вбачається із змісту вказаного судового рішення, ОСОБА_3 набула право власності на 1/10 частину будинку в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживала із батьком і фактично вступила в управління спадковим майном. В 1994 році за згодою інших співвласників будинку позивач здійснила прибудову (ванну площею 5,7 кв.м.), а також збудувала гараж розмірами 6,5х5,5м. Дана прибудова становить 1/25 частину будинку. За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що за ОСОБА_3 має бути визнано право на цю прибудову і збільшена її частка до 7/50 від будинку (прибудова 1/25 будинку і частка у спадщині 1/10 від будинку). Будівництво гаражу ОСОБА_3 здійснювалось в 1994 році. На підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2017 року позивачкою було набуто у власність 15/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_5 , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт. ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті матері та дізналась, що до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,1020га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава набуття права власності на земельну ділянку є державний акт на право власності на землю серія ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року, виданий Дублянською міською радою з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Із досліджених судом відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що 23.07.2013 року державним реєстратором Шубеляком Ігорем Ярославовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності на земельну ділянку: 2088586. Також судом встановлено, що 07.05.2001 року Дублянською міською радою на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на землю серія ЛВ-Д-1102 відповідно до якого їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0533 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Із дослідженої судом технічної документації встановлено, що у 2018 році за замовленням ОСОБА_1 товариством з обмеженою відповідальністю «Західземлепроект» було виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площа 0,0515 га., кадастровий номер :01:011 та площа 0,0018 га., кадастровий номер :01:011. Із досліджених судом відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що 04.03.2019 року державним реєстратором Ружицьким Ігорем Миколайовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку кадастровий номер :01:011:0088 та площа 0,0018 га., номер запису про право власності на земельну ділянку: 30583592 та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0515 га., кадастровий номер :01:011:0087, номер запису про право власності: 30583346. У 1991 році помер батько позивачки ОСОБА_10 , після чого відкрилась спадщина на батькову частку у збудованому разом із матір`ю будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 прийняла шляхом управління та володіння спадковим майном. У 1994 році, позивач, маючи право власності на частку у будинку, здійснила прибудову ванної кімнати до частини будинку, якою фактично користувалась, а також гараж розмірами 6,5 * 5,5, чим збільшила корисну площу будинку за свій рахунок, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2012 року у судовій справі № 22ц-1390/1764/12. Однак, позивач не оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування належної їй частини житлового будинку. Таким чином, позивач у вищенаведеній судовій справі має законний інтерес в юридичному оформленні прав на земельну ділянку, яка їй необхідна для обслуговування її частини будинку та гаражу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, при видачі оскаржуваних державних актів на право приватної власності на землю та здійсненні державної реєстрації прав на земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., законного інтересу ОСОБА_3 на юридичне оформлення прав на землю враховано не було, що свідчить про підставність та обгрунтованість пред`явлених нею позовних вимог. Разом із тим, суд звернув увагу, що на даний час позивач прийняла спадщину, яка їй відкрилась після смерті матері ОСОБА_5 , на ім`я якої було видано один із оскаржуваних ОСОБА_3 актів про право власності на землю. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині скасування державного акту на право власності на землю серія ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року, виданого Дублянською міською радою громадянці ОСОБА_5 задоволенню не підлягають у зв`язку із смертю відповідача та неможливості правонаступництва в спірних правовідносинах. Щодо покликань відповідачів на пропуск позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначив, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомості та реєстрація прав на земельну ділянку є окремими реєстраційними діями. При цьому, законодавством не визначено строку протягом якого особа повинна реалізувати своє право на юридичне оформлення земельної ділянки під належними їй об`єктами нерухомості. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, в предмет доказування судової справи № 22ц-1390/1764/12 за наслідками якої було ухвалено рішення від 15.05.2012р. на підставі якого позивачка здійснила юридичне оформлення права власності на 7/50 частки в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не входило питання належності ОСОБА_1 прав на землю. Жодних інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_3 мала об`єктивну можливість довідатись про порушення свого права до моменту здійснення оформлення своїх спадкових прав після смерті матері відповідачами не надано. При цьому, суд врахував, що технічна документація на землю була виготовлена ОСОБА_1 лише у 2018 році, а право власності юридично оформлено 04.03.2019 року, а тому позивач була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про порушення її права.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду в частині задоволення позову підлягає скасуванню.

27.11.2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області (правонаступник Львівська міська рада), ОСОБА_1 , у якому просила:

- скасувати державний акт на право власності на землю серії ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року, виданий Дублянською міською радою громадянці ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1020га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати державний акт на право власності на землю серія ЛВ-Д-1102 від 07.05.2001 року виданий Дублянською міською радою громадянці ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0533га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4932527 від 12.08.2013р. прийняте Жовківським районним управлінням юстиції стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим №:01:011:0041, розташовану за адреса: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837651 від 06.03.2019, прийняте державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району, Львівська області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим №:01:011:0087, розташовану за адреса: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837943 від 06.03.2019, прийняте державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району, Львівська області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим №:01:011:0088 розташовану за адреса: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що їй належить на праві приватної власності (спільної часткової) 7/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 x 5,5м. Це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 8424375 від 23.08.2013 року. Підставою виникнення права власності є рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15.05.2012 року. Також, їй належить на праві приватної власності (спільної часткової) 15/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Це підтверджується договором купівлі-продажу 15/50 часток житлового будинку від 31.10.2017р. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_5 , яка проживала разом з нею. На випадок смерті вона склала заповіт від 21.05.1997 року, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповіла їй. Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини за заповітом і дізналась, що матері у 2001 році Дублянською міською радою видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,1020 га за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що оскільки їй на праві спільної часткової власності належить 22/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 х 5, 5 м, то відповідно на праві спільної власності їй повинна була належати і земельна ділянка, яка оформлена на її матір. Крім того, зазначає, що в процесі з`ясування інформації щодо видачі матері державного акту на право приватної власності на землю, їй стало також відомо про видачу ОСОБА_1 07.05.2001р. державного акту на право приватної власності на землю, площею 0, 0533 га у АДРЕСА_1 , на якій розташований її гараж. Вищенаведені обставини і стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналіз наведених вище положень частини першої статті 15, частини другої статті 16 ЦК України, частини другої статті 152, статті 155 ЗК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» свідчить про те, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 120 ЗК України станом на 2001 рік, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Згідно ст. 377 ЦК України 2003 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право власності на землю серії та номер: ЛВ-Д-1102, виданого 07.05.2001 року Дублянською міською радою Жовківського району Львівської області громадянці ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Дублянської міської ради Ради народних депутатів від 29 березня 2001 року №29 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0533га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_3 на підставі рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2012 року набула у власність 7/50 частки в будинку АДРЕСА_1 , а також гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 х 5,5 м.

Як вбачається із змісту вказаного судового рішення ОСОБА_3 набула право власності на 1/10 частину будинку в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживала із батьком і фактично вступила в управління спадковим майном. В 1994 році за згодою інших співвласників будинку позивач здійснила прибудову (ванну площею 5,7 кв.м.), а також збудувала гараж розмірами 6,5х5,5м. Дана прибудова становить 1/25 частину будинку. За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що за ОСОБА_3 має бути визнано право на цю прибудову і збільшена її частка до 7/50 від будинку (прибудова 1/25 будинку і частка у спадщині 1/10 від будинку). Будівництво гаражу ОСОБА_3 здійснювалось в 1994 році.

Так, у 1991 році помер батько позивачки ОСОБА_10 , після чого відкрилась спадщина на батькову частку у збудованому разом із матір`ю будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 прийняла шляхом управління та володіння спадковим майном. У 1994 році, позивач, маючи право власності на частку у будинку, здійснила прибудову ванної кімнати до частини будинку, якою фактично користувалась, а також гараж розмірами 6,5 * 5,5, чим збільшила корисну площу будинку за свій рахунок, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2012 року у судовій справі № 22ц-1390/1764/12.

Позивачка не оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування належної їй частини житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_5 , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт. ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті матері та дізналась, що до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,1020га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава набуття права власності на земельну ділянку є державний акт на право власності на землю серія ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року, виданий Дублянською міською радою з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.07.2013 року державним реєстратором Шубеляком Ігорем Ярославовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності на земельну ділянку: 2088586.

На підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2017 року позивачкою було набуто у власність 15/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

З технічної документації встановлено, що у 2018 році за замовленням ОСОБА_1 товариством з обмеженою відповідальністю «Західземлепроект» було виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площа 0,0515 га., кадастровий номер :01:011 та площа 0,0018 га., кадастровий номер :01:011.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, 04.03.2019 року державним реєстратором Ружицьким Ігорем Миколайовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку кадастровий номер :01:011:0088 та площа 0,0018 га., номер запису про право власності на земельну ділянку: 30583592 та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0515 га., кадастровий номер :01:011:0087, номер запису про право власності: 30583346.

Колегія суддів вважає, що у 2001 році, під час видачі державного акту відповідачці ОСОБА_1 , права позивачки порушено не було і не могло бути, оскільки на той час вона не була власницею житлового будинку і господарських будівель, тим більше в тих частках, що вона володіє на даний час.

Відповідно, набувши фактично станом на 1994 рік 1/10 будинку, позивачка могла заявляти вимогу про визнання недійсним Державного акту на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в частині 1/10, однак аж ніяк на ділянку 8а.

Крім цього, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності неможе бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Зважаючи на те, що про порушення свого права позивачка дізналася з часу постановлення рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2012 року, слід вважати, що строк позовної давності розпочав свій перебіг з 2012 року. Відповідно слід було б застосувати вказану підставу для відмови у задоволенні позову (зважаючи на те, що відповідачі заявили про застосування строку позовної давності) в частині, що стосується вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено.

Однак, враховуючи, що позов, в частині, що стосується земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 залишено без задоволення і позивачка в цій частині рішення не оскаржила, підстав для скасування рішення в цій частині немає.

Що ж до рішення суду в частині задоволення позову (що стосується земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ), то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, оскільки видача державного акту в 2001 році на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не могла порушувати будь-яких прав позивачки.

Також, дійсно, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається, зокрема, у статті 30 ЗК України, який був чинний до 1 січня 2002 року, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Тобто, позивачка вправі ставити питання про визнання за нею права на частку земельної ділянки під будинком і частиною необхідною для його обслуговування відповідно до набутих частин будинку з відповідною частиною господарських будівель, що існували на час набуття права на ділянку та будинок на час їх первинного набуття, а не шляхом скасування державних актів, які видані до набуття прав позивачки на житловий будинок у теперішньому розмірі часток.

Окрім цього, підлягає скасування рішення і в частині заявлених вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837651 від 06.03.2019, прийнятого державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0087, розташовану за адреса: АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837943 від 06.03.2019, прийнятого державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0088, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення суду в частині задоволених позовних вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівської міської ради, ОСОБА_1 про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень слід відмовити. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 червня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівської міської ради, ОСОБА_1 про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра