Ухвала

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 404/1845/15-ц

провадження № 61-7611ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 лютого 2023 року у складі судді Іванової Н. Ю. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою та просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. з відкриття виконавчого провадження № 66340407 та зобов`язати її скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження у вказаному провадженні.

Скарга мотивована тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргаззбанк» (далі - АТ «Укргазбанк») 48 076,65 дол. США та 1 235 860,91 грн заборгованості за кредитним договором від 07 листопада 2007 року № 03-101131607-Ф, а також 3 654,00 грн судового збору.

На виконання зазначеного рішення 22 січня 2016 року судом видано виконавчий лист, а 03 лютого 2016 року Фортечним ВДВС м. Кропивницький відкрито виконавче провадження № 50050185, яке 31 вересня 2018 року було завершено на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

30 липня 2021 року приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. відкрито виконавче провадження № 66340407 за вказаним виконавчим листом.

Заявник вважала, що приватним виконавцем порушено її законні права та пропущено строк для відкриття виконавчого провадження, а тому звернулась до суду зі скаргою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 22 січня 2016 року щодо боржника ОСОБА_1 , прийнята в межах повноважень приватного виконавця і права заявника порушено не було, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

У травні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її скаргу.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) стягувач мав право пред`явити виконавчий документ протягом року після повернення, тобто до 31 вересня 2019 року, натомість приватний виконавець помилково застосувала Закон № 1404-VIII.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 лютого 2023 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частинах другій, третій статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Судами встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2015 року у справі № 404/1845/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» 48 076,65 дол. США та 1 235 860,91 грн заборгованості за кредитним договором від 07 листопада 2007 року № 03-101131607-Ф, з яких: 334,24 дол. США прострочена заборгованість по сплаті відсотків з 01 травня 2015 року по 20 травня 2015 року, 47 742,41 дол. США простроченої заборгованості по сплаті відсотків, 480 406,60 грн пені за простроченими відсотками та 755 454,31 грн пеня за простроченим кредитом, а також 3 654,00 грн судового збору.

На підставі вказаного рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда 22 січня 2016 року видано виконавчий лист № 404/1845/15-ц.

03 лютого 2016 року Фортечним ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження № 50050185 на виконання зазначеного виконавчого листа.

31 вересня 2018 року виконавчий лист повернуто державним виконавцем стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону № 1404-VIII, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т. В. 30 липня 2021 року повторно відкрито виконавче провадження № 66340407 з примусового виконання виконавчого листа 404/1845/15-ц, виданого 22 січня 2016 року.

На час видачі виконавчого листа у справі № 404/1845/15-ц діяв Закон № 606-XIV, у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII, згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 (провадження № 61-6732св19) вказано, що «Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001). Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності».

Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17 (провадження № 61-42207св18), від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 (провадження № 61-6732св19).

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII).

У статті 37 вказаного Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується».

Таким чином суди, з урахуванням положення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення та частини п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII, правильно виходили з того, що оскільки підставою повернення виконавчого листа була неможливість боржника в повному обсязі або частково виконати рішення, строк повторного пред`явлення цього документа до виконання - три роки встановлюється з дня його повернення, тобто з 31 вересня 2018 року, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується, тому стягувач мав право пред`явити виконавчий лист до виконання у строк до 31 вересня 2021 року.

Встановивши, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні скарги.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права.

Оскільки правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак