РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2506/20

Провадження № 2/293/48/2023

22 листопада 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПРАВИ

24.11.2020 позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.05.2007 у розмірі 57868,74 гривні, з яких 40424,95 гривень заборгованість за тілом кредиту, 17443,79 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 17.05.2007. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що укладений договір у відповідності до положень ст. 634 ЦК України є договором приєднання та своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Посилаючись на редакцію умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019, позивач зазначає, що на підставі положень п. 2.1.1.2.12 сторони погодили, що у разі починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦПК України встановлюються в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд». У зв`язку з зазначеними порушеннями за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 11.10.2020 має заборгованість в сумі 57868,74 гривні.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023, справа передана судді Збаражському О.М. для розгляду.

Ухвалою від 11.05.2023 суд прийняв справу № 293/2506/20 до свого провадження, постановив справу розглядати за правилами загального позовного провадження, повторно розпочавши розгляд справи по суті з урахуванням поданих раніше матеріалів. Судове засідання призначив на 13.06.2023.

13.06.2023 судове засідання відкладено на 25.07.2023 у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні.

Ухвалою від 25.07.2023, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання суд, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 відклав судове засідання на 13.09.2023.

Ухвалою від 13.09.2023, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання суд, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 відклав судове засідання на 18.10.2023.

18.10.2023 судове засідання відкладено на 22.11.2023 у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні.

22.11.2023 сторони в судове засідання не прибули, будучи повідомленим про розгляд справи встановленим порядком, що підтверджується довідкою про доставку СМС відповідачу ОСОБА_1 та довідкою про доставку електронного документа позивачу (а.с. 108, 109). Будь-яких заяви чи клопотань до суду не подали.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні 22.11.2023, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

17.05.2007 року ОСОБА_1 підписав заяву б/н про отримання кредиту (а.с. 15).

У заяві зазначено, що позичальник (відповідач) згоден з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовій формі та отриманні клієнтом, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що засвідчив власноручним підписом.

Змістом вказаної заяви встановлено, що відповідачу виданий фінансовий кредит із встановленням кредитного ліміту в розмірі 2500 грн, базова процентна ставка становить 36% із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Кредитна заборгованість погашається щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення кредиту здійснюється шляхом внесення грошових коштів на картку позичальником, а також шляхом списання грошових коштів з дебетної картки № (а.с.15, зворот).

На виконання підписаного договору позивач 17.05.2007 надав відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 зі терміном дії до 05.11, 10.01.2011 - кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 10.14.; 25.03.2013 - кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 03.16.; 26.03.2013 - кредитну карту № НОМЕР_4 з терміном дії до 03.17; 25.01.2016 - кредитну картку № НОМЕР_5 з терміном дії до 01.20 та 13.04.2016 - кредитну картку № НОМЕР_6 терміном дії 01.20 (а.с.13).

Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому 12.06.2007 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 2500 гривень, з подальшим збільшенням та зменшенням кредитного ліміту (а.с.14).

Згідно банківської виписки по рахунку за договором б/н від 17.05.2007, суд встановив, що відповідач користувався наданими позивачем кредитними картками та відповідно кредитними коштами (а.с. 34-42).

Відповідно до розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 11.10.2020 заборгованість до стягнення з відповідача заявлена у розмірі 57868,74 гривень, з яких: 40424,95 гривень заборгованість за тілом кредиту, 17443,79 гривень - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.4-12).

На підтвердження правомірності позовних вимог до позову доданий текст Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 16-21).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.05.2007.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.05.2007.

Обставинами, що підлягають доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем.

Позивач укладений договір між сторонами вважає договором приєднання, який за своєю правовою природою є змішаним та містить у собі умови банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

В постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) зроблено висновок про те, що роздруківка Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови і правила надання банківських послуг.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок та умови нарахування відсотків, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги до відповідача, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.05.2007, посилався також на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, банк (позивач) не надав доказів, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву б/н від 17.05.2007, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Враховуючи те, що надані позивачем до матеріалів справи "Умови і Правила надання банківських послуг" не містять підпису відповідача, тому суд не розцінює такі як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 17.05.2007 шляхом підписання заяви б/н відповідачем ОСОБА_1 .

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 543/96-В від 22 листопада 1996 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та "Умов та Правил надання банківських послуг", оскільки "Умови та Правила надання банківських послуг" це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" (позивач) дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

У той же час суд зазначає, що Банк зважаючи на норми ст. 530 ЦК України, за змістом якої встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача сум, як зазначає позивач в позовній заяві, фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків, з огляду на наступне.

Із поданого позивачем розрахунку заборгованості за період із 12.06.2007 по 11.10.2020 (а.с. 4-12) вбачається, що у відповідача наявна заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.05.2007, яка станом на 11.10.2020 становить 57868,74 гривні, з яких: 40424,95 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 17443,79 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Водночас, дослідивши банківську виписку по рахунку відповідача (а.с.34-42) за період з 12.06.2007 по 01.04.2020 та перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що відповідачем фактично за увесь період користування кредитними картками використано кредитних коштів у загальному розмірі 72612,15 гривень, та здійснено погашення кредитних коштів в загальному розмірі 93135,41 грн.

Із поданого позивачем розрахунку заборгованості, а також банківської виписки, яка є первинним документом, що відображає господарські операції, суд встановив, що заборгованість по тілу кредиту, тобто фактична заборгованість у ОСОБА_1 перед банком станом на день звернення до суду відсутня, а тому вимоги позивача про стягнення 40424,95 грн. заборгованості за тілом кредиту є безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що заборгованість по кредиту є повністю погашеною відповідачем, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №545/2248/17, який в силу положень ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Крім того, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 17443,79 грн., суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач посилаючись на підпункт 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначив, що Клієнт зобов`язався сплатити на користь банку проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки Універсальна; 84,0% - для картки Універсальна голд.

Однак, суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки до позовної заяви надано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який не містить підпункту 2.1.1.2.12 цих Умов та Правил надання банківських послуг, а тому, враховуючи, що вказані умови та правила нарахування відсотків не підписані позичальником та не прямо не передбачені в заяві позичальника, відсутні правові підстави стягнення відсотків у зазначеному розмірі та порядку.

Разом з тим, сторони дійшли згоди щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% із розрахунку 360 днів у році.

Нараховування відсотки за користування кредитом можливо лише в межах строку кредитування.

Так, наявна в матеріалах справи довідка банку свідчить про те, що термін дії останньої виданої відповідачу картки тривав до січня 2020 року. Отже, саме до цієї дати позивач обгрунтовано нараховував відсотки за користування кредитом.

Разом з тим, слід зазначити, що з заяви б/н від 17.05.2007 року вбачається, що строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, однак із розрахунку наданого позивачем слідує, що за період з 01.09.2016 по 01.09.2019 банк здійснював списання внесених відповідачем коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, що суд визнає безпідставним. Як вбачається із доданого позивачем розрахунку заборгованості, загальна сума списання коштів в рахунок погашення відсотків склала 59576,11 гривень.

Зважаючи на викладене та те, що суд за наданим розрахунком заборгованості дійшов висновку про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту, тому нараховані відсотки за прострочення зобов`язання уважає такими, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та відповідно про відмову у задоволені позову.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 89, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

місцезнаходження за адресою:

01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д,

адреса для листування:

49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50

Відповідач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_7

Повне рішення складено та підписано 04.12.2023.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ