Справа № 372/2909/23
Провадження № 2-1136/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О. В., за участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Обухівської міської ради Київської області, ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ

У червні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів, в якому просила визнати житловий будинок загальною площею 174,4 м2 (житлова площа 85,7 м2), що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район с. Красна Слобідка на земельній ділянці з кадастровим номером :01:012:0027 спільною сумісною власністю подружися ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_5 в рівних долях по 1/2 частці за кожним.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 1999 року позивачка почала зустрічатися із ОСОБА_5 , а 29.10.2000 року уклала із останнім церковний шлюб. 07.04.2003 року ОСОБА_5 став власником земельної ділянки. Вказано земельну ділянку придбано в період проживання у цивільному шлюбі. У 2004 році позивачка разом із чоловіком ОСОБА_5 розпочали будувати за спільні кошти житловий будинок на земельній ділянці ОСОБА_5 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина. До обсягу судакових прав (майна) не було включено нерухоме майно - завершений будівництвом житловий будинок садибного типу, що розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка вважає, що частина вказаного будинку належить їй, оскільки таке майно набуте в період проживання в зареєстрованому шлюбі. А тому просила визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружися ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_5 в рівних долях по 1/2 частці за кожним.

27.06.2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання.

Представниця Обухівської міської ради Київської області подала клопотання про розгляд справи без її участі, прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.

13.07.2023 року на адресу суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Фесік С.В. щодо позовних вимог, в яких остання просила у позовних вимогах, оскільки земельна ділянка придбана померлим ОСОБА_5 в період, коли позивачка з останнім не перебували у шлюбі, отже, виключно майно, нажите подружжям шлюбу, є чого спільною сумісною власністю, відповідно до чинного законодавства. Наступне твердження позивачки в частині початку будівництва будинку з 2004 року за спільні кошти взагалі нівелює юридично-правовий зміст позовної заяви, оскільки до 2008 року відсутні будь-які докази проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , тобто частина збудованого з 2004 по 2008 рік будинку, не може бути визнана спільним майном подружжя, оскільки правові відносини, що склались між останніми не носили такого характеру. Спільне будівництво двох і більше осіб будь-якого нерухомого майна відповідно до ЦК України породжує поняття спільної чат сокової власності, а не спільного сумісного майна подружжя. Також зазначила, що право власності на самочинно збудований будинок за своєю правовою природою не може входити до спадкового майна.

02.08.2023 року відповідачка ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому просила відмовити у позовних вимогах з огляду на наступне. Рішенням суду від 09.11.2022 року у цивільній справі №372/2392/21 встановлено, що спірний будинок будувався з 2004 року; у період з 2004 по 23.08.2008 року позивачка ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із іншою особою; з 2000 року по 23.08.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не проживали спільною сім`єю, а майно набуте в даний період не може вважатись спільною сумісною власністю.

19.10.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі.

У судовому засіданні також були допитані спеціаліст ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2022 року встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , позивачки по справі, та ОСОБА_5 з 24.08.2008 року по 08.11.2012 року.

Рішення Обухівського райсуду Київської області набрало законної сил, а обставини встановлені в рішення суду не підлягають доказуванню в іншому судовому процесі між тими ж сторонами в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК Україні.

09.11.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрований шлюб, який проіснував до самої смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 його майно у вигляді земельної ділянки із кадастровим номером :01:012:0027, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, успадкували за законом позивачка в розмірі частки та його дочка ОСОБА_8 в розмірі частки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 23.02.2023 року.

Суд не буде надавати оцінку обставинам, на які посилається позивачка, і які на її думку свідчать про перебування у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_8 до з 1999 року і по 24.08.2008 року, оскільки вказані обставини вже були предметом розгляду в цивільній справі № 372/2392/21, за результатами якого ухвалено судове рішення 09.11.2022 року.

В зв`язку із чим і посилання позивачки, що земельна ділянка є предметом спільної сумісної власності подружжя є безпідставними та спростовуються наданим самою ж позивачкою Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.02.2023 року у вигляді земельної ділянки із кадастровим номером :01:012:0027.

Як зазначає позивачка, з 2004 року вона разом із її чоловіком ОСОБА_5 розпочали будувати за спільні кошти житловий будинок на вищевказаній земельній ділянці, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (наразі нерухоме майно знаходиться в межах Обухівської міської ради (Обухівська ОТГ) Краснослобідський старостинський округ.

Як вказує позивачка до обсягу спадкових прав (майна) не було включено наступне нерухоме майно: завершений будівництвом житловий будинок садибного типу, загальною площею 174,4 м2, житлова 85,7 м2, рік побудови 2013 р., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:012:0027 площею 0,2499 га. Орієнтовна вартість житлового будинку наразі складає - 1 000 000,00 грн. (оскільки для проведення оцінки нерухомого майна відсутні правовстановлюючі документі).

Позивачка вважає, що вказаний об`єкт нерухомості є закінчений будівництвом, в зв`язку із чим вона, як дружина ОСОБА_5 , вважає його спільною сумісною власністю подружжя, і на підставі норм СК України, зокрема, ст. ст.60, 70, 74, просили визнати право власності за нею та померлим чоловіком по частці за кожним.

Суд не погоджується із позиціє позивачки, викладеної у позові, з огляду на наступне.

В попередньому судовому засіданні представник позивачки підтвердив факт того, що «будинок» загальною площею 174,4 м2 (житлова площа 85,7 м2), що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район с. Красна Слобідка на земельній ділянці з кадастровим номером :01:012:0027 не введений в експлуатацію, право власності на нього не зареєстроване, дозвільної документації на початок будівництва не видавалося.

Додатково дану обставину підтверджує відповідь Державної інспекції архітектури та містобудування України на адвокатський запит №2365/05/18-23 від 19.10.2023 року, відповідно до якої за параметрами пошуку «адреса об`єкта - Київська обл., Обухівський р-н, с. Красна Слобідка» та «кадастровий номер - :01:012:0027» інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату відповіді, не виявлено.

Отже, позивачка не може звернутися до суду із вимогами про завершення розпочатого спадкодавцем процесу прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту через відсутність дозвільної документації.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15).

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Спершу слід вказати на відкритий перелік об`єктів, які можуть бути визнані самочинним будівництвом - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Частиною другою статті 36 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 цього Закону.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21)).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В зв`язку із тим, що суд в цій справі виснував, що мова йде про об`єкт самочинного будівництва, суд не буде з`ясовувати момент початку будівництва, який оспорюється сторонами, оскільки, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, це не матиме жодного правого значення в цьому спорі і може створити лише преюдицію. В свою чергу, створення преюдиції без реального захисту прав та інтересів сторін не відповідає цілям і завданням цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позивачкою позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Обухівської міської ради Київської області, ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя залишити без задоволення.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 30 листопада 2023 року об 11 год. 45 хв., надавши сторонам 5-денний строк з моменту оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення для подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат. Роз`яснити сторонам обов`язок направлення відповідних доказів іншим учасникам справи в порядку ч. 9 ст. 83 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька