Справа № 128/3043/22
УХВАЛА

31 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засіданні Ружицькій І.В.,

за участі представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Висіцької І.В.,

представників відповідача Стрижавської селищної ради адвокатів Форостяної О.М. та Парпальос В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 22.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №128/3043/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

20.03.2023 представником відповідача Стрижавської селищної ради адвокатом Форостяною О.М. подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19, вважає, що даний спір має розглядатися не в порядку цивільного судочинства, а господарського.

Окрім того, 11.05.2023 представником відповідача Стрижавської селищної ради адвокатом Форостяною О.М. подано клопотання про витребування доказів, а саме про витребування у позивачів належним чином завірені копії статуту СФГ «Світанок» та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію СФГ «Світанок», оскільки у відповідача є труднощі у надані таких доказів, а вони мають істотне значення для вирішення даного спору.

Представником позивачів адвокатом Висіцькою І.В. надіслано до суду заперечення щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, яке обгрунтоване тим, що позивачі є спадкоємцями користувача земельної ділянки з кадастровим номером 052068700:04:001:0069 ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право довічного успадкованого володіння землею від 12.06.1992, яку вони мають намір викупити, що свідчить про наявне у них право на викуп цієї земельної ділянки відповідно до п. 61 Розділу Х ЗК України. Таким чином, позивачі, звернувшись до суду із цим позовом мають захистити своє право на отримання у власність вказану земельну ділянку, яка розташована на території Сосонської сільської ради та яка попередньо була надана їх батькові, спадкодавцеві, у довічне успадковане володіння. У зв`язку із цим даний спір стосується саме цивільних прав та інтересів позивачів як спадкоємців ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства. А тому, з огляду на суб`єктний склад сторін та характер спірних правовідносин, спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не господарського судочинства. Що ж стосується тієї судової практики, на яку посилається відповідач у клопотання про закриття провадження у справі, а саме постанови ВП ВС від 05.10.2022 у справі №922/1830/19, відповідно до якої спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство, то варто зазначити, що вона не підлягає застосуванню у цій справі з огляду на те, що спір у справі №128/3043/22, на відміну від справи №922/1830/19, не є спором щодо користування землями фермерського господарства. У постанові ВП ВС від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 висловлена правова позиція саме щодо юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, а не спорів фізичних осіб з органами місцевого самоврядування (розпорядниками земельних ділянок) про викуп земельних ділянок на підставі п. 61 Розділу Х ЗК України. Отже, враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин, даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства. На підставі викладеного просить в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовити.

В підготовчому засіданні представники відповідача- адвокати Форостяна О.М. та Парпальос В.В. підтримали заявлені клопотання та просили їх задоволити. В разі відмови суду в задоволенні їх клопотання про закриття провадження у справі, просили оголосити перерву в підготовчому засіданні.

Представник позивачів адвокат Висіцька І.В. просила відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що викладені в її письмових запереченнях на дане клопотання. Щодо клопотання про витребування доказів, то також заперечувала, оскільки вимоги позову не стосуються фермерського господарства. Вважає, що факт реєстрації фермерського господарства на викуп земельної ділянки не впливає і не є умовою для викупу такої земельної ділянки. А тому, вважає, що жодних додаткових документів витребовувати не потрібно. Окрім того, позивачами було направлено відповідачу відповідь на запит щодо надання вказаних документів, де зазначалося, що такі документи надавати для вирішення питання про викуп земельної ділянки не потрібно. Також просила закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Вислухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали цивільної справи, вивчивши заявлені представником відповідача клопотання та заперечення представника позивачів на клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Звідси можна дійти висновку, що загальні (цивільні) суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Іншими словами, законодавець запровадив такі правила розмежування юрисдикції судів: загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Натомість юрисдикцію господарських судів у спрощеному вигляді можна визначити так: господарські суди мають повноваження вирішувати спори, що виникають при здійсненні господарської діяльності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах вказувала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Відповідно до ст. 1 ГПК України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 20 ГПК України визначено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій;

20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення.

Таким чином, враховуючи те, що суб`єктний склад сторін (фізичні особи і орган місцевого самоврядування) та характер спірних правовідносин (спір виник внаслідок неможливості позивачів реалізувати свої спадкові права), суд доходить висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо клопотання представників відповідачів про витребування у позивачів доказів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 2, 3 ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Слід зазначити, що відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, а заявлене клопотання про витребування доказів подано до суду із пропуском встановленого строк. Отже, клопотання представників відповідача про витребування доказів слід залишити без задоволення.

На виконання вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні було здійснено визначені у вказаній нормі дії, необхідні для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті.

Підстав для відкладення підготовчого засідання або оголошення перерви судом встановлено та заявлено не було.

У підготовчому засіданні відводів не заявлено, клопотань про укладення мирової угоди, передачі справи на розгляд третейського суду або звернення до суду для проведення врегулювання спору за участю судді не надійшло.

Підстав для вступу у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову не вбачається.

У позовній заяві позивачами викладені обставини справи, надано докази.

Клопотань про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; про забезпечення доказів, виклик у судове засідання експертів, залучення перекладача, спеціаліста, про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення, направлення судових доручень, про колегіальний розгляд справи до суду не надійшло.

Відповідно до ст. 198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Судом з`ясовано обставини, передбачені ст. 197 ЦПК України. Відмови від позову, укладення мирової угодине встановлено, а відтак є необхідність призначення судового засідання для розгляду справи по суті, дату якого визначено судом.

За змістом ч. 2 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе закрити підготовче провадження у цій справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 49, 81, 84, 76, 197, 198, 200, 211, 247, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника відповідача Стрижавської селищної ради адвоката Форостяної О.М. про закриття провадження у справі відмовити.

В задоволенні клопотання представника відповідача Стрижавської селищної ради адвоката Форостяної О.М. про витребування доказів відмовити.

Закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та призначити справу до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 27 липня 2023 року в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області.

Встановити наступний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: заслухати вступне слово сторін, дослідити письмові докази, що надані сторонами шляхом їх оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.П. Шевчук