Справа №: 343/280/23
Провадження №: 2/0343/166/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 травня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.54), просить:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 374 936,76 грн, яка складається з 7400 доларів США основного боргу, 3 % річних, що становить 642,89 долар США та 50 000 грн штрафу (на підставі договору позики від 15.03.2019);

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 324 936,76 грн, які складаються з 7400 доларів США основного боргу, 3 % річних, що становить 642,89 долари США (на підставі розписки від 15.03.2019);

судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покласти на відповідачку.

Свої вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у 2019 році було укладено два договори позики, згідно із якими відповідачка виступає позичальником, а позивачка - позикодавцем. ОСОБА_2 свої зобов`язання із повернення коштів за жодним із договорів не виконала, тому 28.09.2022 та 05.01.2023 позивачкою було ініційовано надіслання на адресу відповідачки досудової претензії з метою мирного врегулювання спору. Однак, на вказані претензії відповіді не було отримано.

У зв`язку з тим, що на час подання позовної заяви зобов`язання щодо повернення коштів за жодним із них не було здійснено, вважає за необхідне звернутись до суду для зобов`язання відповідачку виконати свої зобов`язання перед позивачкою.

15.03.2019 між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики.

Відповідно до п. 1.2 Договору, його предметом були грошові кошти в сумі 200 170 грн, що на момент підписання Договору становила гривневий еквівалент 7 400 доларів США, згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк». Згідно із п. 2.1 Договору позика надавалась до 15.03.2020. Пунктом 2.2 визначається порядок повернення позики, яка підлягала поверненню шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі гривневого еквіваленту 200 доларів США, згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» на момент повернення та до 15.03.2020 - гривневого еквіваленту 5 200 доларів США, згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» на момент повернення.

П.4.3 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від загальної суми позики за кожен день протермінування.

Згідно із п. 4.4 Договору, у разі прострочення оплати за Договором більше ніж на 2 місяці (до 15.05.2020), окрім вказаної пені передбачено також штраф у розмірі 50 000 грн.

При цьому позивачка відмовляється від свого права вимоги пені в розмірі 1 % від загальної суми позики за кожен день протермінування на користь вимоги 3 % річних від простроченої суми.

Водночас, 15.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено ще один договір позики на суму 7 400 доларів США, кошти за яким ОСОБА_2 зобов`язалась повернути не пізніше 15.03.2020, що підтверджує розписка, видана відповідачкою 15.03.2019.

Відтак, у ОСОБА_2 виникли наступні зобов`язання перед ОСОБА_1 , враховуючи те, що на момент подання позовної заяви жодна із позичених сум не була повернута відповідачкою:

відповідно до Договору від 15.03.2019:

повернути суму позики в розмірі гривневого еквіваленту 7 400 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» на час повернення з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення;

сплатити штраф у розмірі 50 000 грн, оскільки виконання зобов`язання щодо повернення суми позики у належний строк було протерміновано;

відповідно до розписки від 15.03.2019:

повернути суму позики у розмірі 7 400 доларів США;

сплатити 3% річних від простроченої суми.

Отож, сума в гривневому еквіваленті, яка підлягає поверненню за Договором становить 374 936,76 грн,

7400 дол х 40,40 = 298 960, 00 грн;

642,89 дол (3% річних) х 40,40 = 25 972,76 грн;

298 960, 00 грн + 25 976,76 грн + 50 000 грн =374 936,76 грн.

Сума в гривневому еквіваленті, яка підлягає поверненню за розпискою становить 324 936,76 грн,

7400 дол х 40,40 = 298 960, 00 грн;

642,89 дол (3% річних) х 40,40 = 25 972,76 грн ;

298 960, 00 грн + 25 976,76 грн = 324 936,76 грн.

Загальна сума до стягнення складає 699 873.52 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Богомазова І.О. (копія ордера серії ВС №1185523 а.с.18) в судові засіданні не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.48). В Долинський районний суд Івано-Франківської області 01.05.2023 та 30.05.2023 поступили клопотання, згідно якого представник позивачки просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рашення (а.с.71,82).

Відповідачка ОСОБА_2 , в судові засідання на неодноразові виклики не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила , хоч судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідачки про дату, час та місце слухання справипро що свідчить оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про розгляд справи (а.с.30,36,50,77). Судові повістки, які направлялись відповідачці рекомендованою кореспонденцією (а.с.31,41), за адресою вказаною позивачкою, а також відповідачкою в нотаріально посвідченому договорі та в розписці - АДРЕСА_1 повернулись в Долинський районний суд з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.39,52,69,79). Відзиву на позовну заяву відповідачкою не подано.

Враховуючи те, що відповідачкою ОСОБА_2 , у встановлений Законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів .

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в

матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Ч.1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Ч.1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 192 ЦК України , іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч.4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути

позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суму до стягнення у доларах США, суд може стягнути борг в іноземній валюті.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору.

Ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що 15.03.2019 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Бішко В.І. (а.с.44), за умовами якого ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 грошові кошти позику у розмірі 200170 (двісті тисяч сімсот) гривень, що на момент підписання цього договору становить еквівалент згідно комерційного курсу продажу в АТ «Укрексімбанк» 7400 (сім тисяч чотириста) доларів США, а ОСОБА_2 приймає позику та зобов`язується її повернути в розмірі 7400 (сім тисяч чотириста) доларів СШАв гривневому еквіваленті на момент повернення по комерційному курсу продажу валюти в АТ «Укрексімбанк». Термін, до якого надається позика до 15 березня 2020 року.

Таким чином, враховуючи те, що 15.03.2019 між позивачкою та відповідачкою був укладений Договір позики, який нотаріально посвідчений, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.

Позивачка виконала свої зобов`язання за Договором позики надавши відповідачці грошові кошти, але відповідачка, всупереч умовам договору позики не здійснювала платежів у рахунок погашення заборгованості по даному договору, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики від 15.03.2019 за відповідачкою ОСОБА_2 , наявна заборгованість по сплаті основної суми позики в сумі 7400 доларів США (з.с. а.с.2) .

За таких обставин вимоги позивачки про стягнення з відповідачки на її користь суми позики у розмірі 7400,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення штрафу в розмірі 50000,00 грн. то слід зазначити наступне.

Згідно п.4.4. договору позики, у разі протермінування оплати згідно умов договору більше як на 2 (два) місяці, позичальник окрім пені сплачує позикодавцю штраф в розмірі 50000 грн., тому, дана вимога теж належно обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних за весь час прострочення суд зазначає наступне:

З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України,

яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє на даний час.

Вимоги позивачки про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за договором позики від 15.03.2019 за період з 16.03.2020 по 06.02.2023 , тобто за період, в тому числі який стосується періоду дії в Україні воєнного стану. Отже в силу приписів п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги позивачки про стягнення з відповідачки 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання підлягають до задоволення лише за період до 24.02.2022 часу впровадження у країні воєнного стану.

Сума 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання згідно договору позики від 15.03.2019 за період з 16.03.2020 (початок прострочення) по 23.02.2022 розраховується за формулою: (сума боргу * 3% річних * кількість днів прострочення / 100% * 365 днів) і становить: 7400 доларів США *3 * 720 днів/ 100 *365 = 437,92 доларів США.

За таких обставин, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути заборгованість за договором позики від 15.03.2019 у сумі 7400 доларів США основний борг , 50000,00 грн. штраф, а також 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16.03.2020 до 23.02.2022 у сумі 437,92 доларів США, а тому, позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики від 15.03.2019 підлягають до часткового задоволення.

Позовні вимоги в частині стягнення боргу за розпискою також підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного:

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є

укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

У відповідності до розписки від 15.03.2019, ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7400 (сім тисяч чотириста) доларів США. Зобов`язується повернути позичені нею грошові кошти в розмірі 7400 доларів США до 15.03.2020. Грошові кошти в розмірі 7400 доларів США передані їй ОСОБА_1 в повному обсязі, в момент написання даної розписки. Жодних претензій до ОСОБА_1 вона не має (а.с.45).

Аналізуючи долучену позивачкою до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником відповідачкою, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Із змісту боргової розписки вбачається, що сторони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Таким чином, позивачка довела факт укладення договору позики і факт передачі нею коштів позичальниці на вказаних у розписці умовах, тобто виконання нею умов договору. Відповідачка жодних платежів у рахунок погашення заборгованості за борговою розпискою не здійснювала , чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

Таким чином, встановлено, що відповідачка свої договірні зобов`язання за договором позики не виконала, і не повернула позикодавцю позичені у неї кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факт існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в розмірі 7400,00 доларів США, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних за весь час прострочення суд зазначає наступне.

Вимоги позивачки про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за борговою розпискою від 15.03.2019 за період з 16.03.2020 по 06.02.2023 , тобто за період, в тому числі який стосується періоду дії в Україні воєнного стану.

Отже в силу приписів п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги

позивачки про стягнення з відповідачки 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання підлягають до задоволення лише за період до 24.02.2022 часу впровадження у країні воєнного стану.

Сума 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання згідно розписки від 15.03.2019 за період з 16.03.2020 (початок прострочення) по 23.02.2022 розраховується за формулою: (сума боргу * 3% річних * кількість днів прострочення / 100% * 365 днів) і становить: 7400 доларів США *3 * 720 днів/ 100 *365 = 437,92 доларів США.

За таких обставин, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути заборгованість за за розпискою від 15.03.2019 у сумі 7400 доларів США основний борг , а також 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16.03.2020 до 23.02.2022 у сумі 437,92 доларів США.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, суд враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18, у якій Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Щодо відшкодування витрат посправі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір доручення про надання правової допомоги №1045 від 26.03.2022 (а.с.56), ордер серії ВС №на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Богомазовою І.О. (а.с.18); клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 9000 грн. (6 год х 1500 грн) (а.с.55), додаток №1 до договору доручення про надання правової допомоги №1045 від 26.03.2022, відповідно до якого вартість однієї години роботи адвоката становить 1500 грн (а.с.57), акт виконаних робіт №1 від 27.02.2023 (а.с.58), відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 6000 грн (4год х 1500грн) , акт виконаних робіт №2 від 12.04.2023 (а.с.59), відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 3000 грн (2год х 1500грн) , та

квитанції про сплату гонорару адвокату в розмірі 9000,00 грн (а.с.60,61,62).

Враховуючи вищенаведене, з відповідачки слід стягнути на користь позивачки 9000,00 гривень понесених неювитрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідачку слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 551, 625, 629, 634, 641, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу

України, керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 265, 268, 279, 280-282 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.03.2019 , яка складається: з основної суми боргу в розмірі 7400 (сім тисяч чотириста) доларів США 00 центів; штрафу в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп., 437 (чотириста тридцять сім) доларів США 92 центи 3% річних, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 15.03.2019 , яка складається: з основної суми боргу в розмірі 7400 (сім тисяч чотириста) доларів США 00 центів та 437 (чотириста тридцять сім) доларів США 92 центи 3% річних згідно, ч.2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4669 (чотири тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривень 56 коп. сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп. витрат за надання правової допомоги.

В решті позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду .

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Долинського районного суду В.А.Тураш