Справа № 303/1648/23
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Вагерич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1441813,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., завданих дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що близько 23 год. 20 хв. 07.07.2022 року ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 330 D», номерний знак НОМЕР_1 , їдучи у темну пору доби по автодорозі М06 «Київ-Чоп» в напрямку м. Свалява, долаючи прямий відрізок автодороги на 758 км + 500 м, проявив злочинну самовпевненість, виїхав на ліву зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження та не підлягає відновленню. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2022 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та звільнено від відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Відповідно до звіту № 044/09/22 від 12.09.2022 року, отриманого за результатами оцінки вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 , визначено вартість матеріальної шкоди, що становить 1571813,15 грн. Частково, в межах страхового ліміту, а саме 130000,00 грн., Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало ОСОБА_1 завдану шкоду, а тому решта 1441813,00 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок особи, яка завдала шкоду, тобто відповідача ОСОБА_2 .

Крім цього, позивач також вказує про те, що поряд із заподіянням матеріальної шкоди йому також заподіяно моральних страждань у зв`язку дорожньо-транспортною пригодою, які полягали в тому, що позивач перебував у глибокому психологічному стресі, пригніченому стані. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачу довелося самостійно шукати грошові кошти для ремонту автомобіля через, що тривалий час був знервований. У зв`язку зі значними пошкодженнями автомобіля вже протягом семи місяців не має можливості здійснювати поїздки у відрядження, що спричинило зменшення доходу. У зв`язку з зазначеними вище обставинами в нього та його сім`ї порушились нормальні життєві зв`язки через неможливість використання транспортного засобу протягом тривалого часу. З огляду на вищевикладені обставини, позивач оцінив розмір завданої йому моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року позов було залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позову. 06.03.2023 року позивачем на виконання ухвали про залишення позову без руху було усунуто недоліки позову.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.04.2023 року, а згодом відкладено на 04.05.2023 року.

15.03.2023 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Васильчук А.Ю. надійшло клопотання про приєднання доказів.

Ухвалою суду від 04.05.2023 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 31.05.2023 року.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання з розгляду справи не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23 год. 20 хв. 07.07.2022 року ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 330 D», номерний знак НОМЕР_1 , їдучи у темну пору доби по автодорозі М06 «Київ-Чоп» в напрямку м. Свалява, долаючи прямий відрізок автодороги на 758 км + 500 м, проявив злочинну самовпевненість, виїхав на ліву зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2022 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та звільнено від відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Зі змісту ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2022 року встановлено, що в провадженні суду перебувало кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до встановлених судом в ході розгляду кримінального провадження обставин, ОСОБА_2 07.07.2022 року, керуючи автомобілем марки «BMW», допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz» під керуванням ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «BMW» ОСОБА_3 , який є потерпілим в цьому провадженні, отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження. За результами розгляду, судом звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, ухвала суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивнимиі об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2022 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили.

Таким чином, наявність вини в діях ОСОБА_2 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.07.2022 року, додатковому доказуванню не підлягає.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України.

За змістом п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен встановити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07.07.2022 року. При цьому особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, позивачем визначено ОСОБА_2 у зв`язку з тим, як обґрунтовує позивач свою позицію, що ОСОБА_2 є особою, винною у скоєні цієї дорожньо-транспортної пригоди, а тому має відповідати за завдану в результаті дорожньо-транспортної шкоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Крім того, як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, на підтвердження наявності підстав для покладення на ОСОБА_2 обов`язку відшкодувати завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду стороною позивача суду надано такі докази.

Договір на проведення незалежної оцінки транспортних засобів, укладений 31.08.2022 року між суб`єктом оціночної діяльності, фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . В п. 1.1. цього договору зазначено, що замовник ОСОБА_1 доручає, а виконавець ОСОБА_4 виконує експертне дослідження (оцінку) колісного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на предмет визначення матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу. Також в п. 3.1. договору сторони узгодили вартість послуг по проведенню експертної оцінки, яка визначається за згодою сторін та складає 4600 грн. Здіснення вищевказаної оплати підтверджується квитанцією від 31.08.2022 року № 0.0..1 на суму 4600,00 грн.

Протокол огляду транспортного засобу від 31.08.2022 року, складений в с. Білки Іршавського району оцінювачем ОСОБА_4 . В цьому протоколі зазначено дату дорожньо-транспортної пригоди 06.06.2022 року та зафіксовано пошкодження транспорного засобу марки «Mercedes-Benz S350».

Ремонтна калькуляція № 044-09-22 від 12.09.2022 року транспорного засобу марки «Mercedes-Benz S350» в якій зазначено зазначено дату дорожньо-транспортної пригоди 06.06.2022 року.

Звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 044/09/22 від 12.09.2022 року в якому визначено, що вартість майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 , становить 1571813,15 грн. У звіті також зазначено, що датою оцінки є 06.06.2022 року.

Лист Моторного (транспортного) страхового бюро України «Про прийняте рішення», адресований позивачу ОСОБА_1 , в якому повідомлено про виплату страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн. у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 06.06.2022 року.

Довіреність від 18.10.2021 року якою уповноважено ОСОБА_1 розпоряджатися та керувати належним ОСОБА_5 автомобілем марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 .

Аналізуючи представлені докази, суд звертає увагу на те, що всі ці докази мають стосунок до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06.06.2022 року.

В той же час, звертаючись з цим позовом позивач обґрунтовує його тим, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої йому було завдано шкоду та, яку він просить стягнути з ОСОБА_2 , сталася 07.07.2022 року. При цьому, як вже було встановлено вище, що відповідно до ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2022 року, яка з позиції сторони позивача підтверджує наявність вини в діях ОСОБА_2 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, така дорожньо-транспортна пригода мала місце 07.07.2022 року.

Таким чином судом встановлено, що жодного доказу на підтвердження розміру завданої ОСОБА_1 шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.07.2022 року, як і доказу пошкодження автомобіля марки «Mercedes-Benz S350», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.07.2022 року, суду не надано. В той час як в цьому спорі не вирішується питання насліків дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06.06.2022 року.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Представник позивача просив суд розглядати вказану справу за його відсутності, подавши відповідне клопотання, визначившись таким чином із своєю участю у справі та відповідними процесуальними наслідками.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними, а також в їх сукупності достатніми доказами заявлений до стягнення розмір заподіяної ОСОБА_2 шкоди (матеріальної та моральної) у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 07.07.2022 року, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити.

Суд, ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 280, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Представник позивача: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя А.М.Заболотний