Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю.
29 листопада 2023 року
справа № 372/4145/19
провадження № 61-2150св22
03 червня 2010 року у справі № 2-315/10 судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог банку до майнового поручителя ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 30 вересня 2010 року рішення суду набрало законної сили, у зв`язку з чим було видано виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки.
23 червня 2018 року АТ «ОТП Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В. та отримало інформаційну довідку № 128774137 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо предмета іпотеки, згідно якої записи про обтяження були погашені 05 квітня
2015 року на підставі перенесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: номер запису про іпотеку 9295755; реєстраційний номер обтяження 5111184; дата перенесення - 05 квітня 2015 року о 17:44:44 год.; номер запису про обтяження 9295774; реєстраційний номер обтяження 5111033; дата перенесення - 05 квітня 2015 року о 18:21:13 год.
З вказаної довідки банку стало відомо, що право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 17 квітня 2015 року.
Позивач вказував, що після перенесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказані обтяження були припинені.
Банк зазначав, що кредитні зобов`язання ні позичальником - ТОВ «Юнекс», ні майновим поручителем - ОСОБА_2 , не виконані, заборгованість за кредитним договором не сплачена. Договір іпотеки є чинним, в судовому порядку не визнавався недійсним або припиненим. Банк не надавав згоди на відчуження предмета іпотеки, зокрема на продаж предмета іпотеки ОСОБА_1 .
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року, позов задоволено.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на садовий будинок, об`єкт житлової нерухомості реєстраційного номеру 31 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 17 квітня 2015 року, номер запису про право власності 9410165, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В., підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності номер НОМЕР_1 виданий 28 жовтня 2015 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Марченко В. Г., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер 20761173 від 17 квітня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплук Ю. В.

Скасовано запис про державну реєстрацію змін об`єкта житлової нерухомості реєстраційного номеру 31 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого 30 вересня 2015 року, відомості внесення до реєстру 28 жовтня 2015 року ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, індексовий номер 25636550.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна реєстраційного номеру 31 - земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0088 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого 17 квітня 2015 року, номер запису про право власності 94101224, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В., підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу номер 3287 виданий 17 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер 20761274 від 17 квітня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплук Ю. В.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є., суддів: Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та представника Акціонерного товариства «ОТП Банк» - Киричука Руслана Петровича задовольнив частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року скасував.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про застосування наслідків недійсності правочинів закрив.

Повідомив Акціонерне товариство «ОТП Банк», що розгляд справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Вважаю рішення колегії суддів Верховного Суду щодо закриття провадження у цій справі таким що не відповідає процесуальному закону.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала правові висновки, щодо визначення предметної підсудності справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 200/14342/18 (провадження № 14-45цс21), від 15 червня 2021 року у справі № 904/6125/20 (провадження № 12-27гс21), від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) та інші).

Вирішуючи у цій справі чи відноситься справа до юрисдикції господарського суду, колегії суддів необхідно було встановити якою нормою процесуального закону спір між юридичною та фізичною особою віднесений до компетенції господарського суду. Такі випадки унормовані зокрема статтею 20 ГПК України.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За обставинами цієї справи позивач - АТ «ОТП Банк» надав кредит іншій юридичній особі ТОВ «Юнекс», а фізична особа ОСОБА_2 в забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором, за договором іпотеки від 11 червня 2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: садовий будинок та земельну ділянку.

Отже дійсно справа у спорі щодо договору іпотеки в тому числі щодо реєстраційних дій вчинених на підставі його умов підлягають розгляду відповідно пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України, господарським судом.

Разом з тим, ця справа не є справою у спорі щодо договору іпотеки, оскільки предметом спору є вимога АТ «ОТП Банк» скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на садовий будинок та земельну ділянку, які він купив за договорами купівлі-продажу від 17 квітня 2015 року. Інших вимог що підпадають під юрисдикцію господарського суду в силу пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України, у цій справі не заявлено.

Також в обґрунтування необхідності скасування судових рішень та закриття провадження у справі колегія суддів послалась на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 201/5876/22, якою сформульовано висновок про те, що справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Застосування вказаної постанови у цій справі є нерелевантним, оскільки у справі що розглядала Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду предметом спору була вимога Банку про визнання протиправним та скасування рішення про припинення іпотеки та визнання права іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки. Очевидно, що ця справа є господарською, оскільки заявлено вимогу щодо забезпечувального правочину (договору іпотеки) на відміну від справи що розглядається де заявлено вимогу про скасування права власності останнього набувача нерухомого майна, придбаного на підставі договору купівлі-продажу.

Підсумовуючи викладене можливо дійти висновку, що всупереч завданням цивільного судочинства визначених статтею 2 ЦПК України, які б мали превалювати над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, зокрема щодо справедливого та своєчасного розгляду справи з метою ефективного захисту порушених прав, колегія суддів закрила провадження у справі, що тривало чотири роки, при цьому припустилася розширеного тлумачення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України, яке не грунтується на правових позиціях жодної з палат Верхового Суду, та по суті є невиправданою зміною практики Верховного Суду, що не відповідає його основній функції - забезпечення сталості та єдності судової практики.

Суддя А. Ю. Зайцев