01.06.2023 Єдиний унікальний № 371/93/23 провадження № 2/371/223/23
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/223/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Овчаренко В.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними державного акта на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними державного акта на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації та просив суд: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №117706, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,6087 га. Кадастровий номер 010290003, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства та скасувати його реєстрацію.

Представник позивача обґрунтовує свої вимоги тими обставинами, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від дев`ятого жовтня 2003 року серії ВАО №452752, позивач ОСОБА_1 купив у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жилий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Під час посвідчення зазначеного договору продавці повідомили покупця ОСОБА_1 , що земельна ділянка на якій розташований придбаний жилий будинок не приватизована.

В подальшому, маючи намір приватизувати земельну ділянку на якій розташований жилий будинок позивач ОСОБА_1 звернувшись до землевпорядної організації виявив, що земельна ділянка на якій розташований жилий будинок приватизована попередніми власниками.

На адвокатський запит до ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області було отримано довідку від 12.12.2022 за № 29-10-0-331-6191/2-22 відповідно до якої документація із землеустрою на земельну ділянку, що посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 117706- відсутня.

Відповідно до даних НКС ДЗК, кадастровий номер 010290003 присвоєно іншій земельній ділянці, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації 24.10.2014. Разом з тим відомості, про земельну ділянку, що посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 117706 від 21.12.2004 не внесені в НКС ДЗК.

Таким чином будучи власником житлового будинку, ОСОБА_5 не являється власником земельної ділянки на якій будинок розташований, що призводить до правової невизначеності права власності та обмежує його права на користування та розпорядження своїм майном.

З метою вирішити питання в досудовому порядку ОСОБА_5 28 червня 2022 року звернувся до відповідачів із листом- пропозицією про укладення правочину щодо відчуження спірної земельної ділянки на його користь. Витрати щодо нотаріального посвідчення відповідних правочинів позивач зобов язався взяти на себе.

Вказані листи були направлені рекомедованими поштовими відправленнями на адреси реєстрації відповідачів, але ними отримані не були та повернуті по закінченню терміну зберігання.

15 липня 2022 року ОСОБА_5 повторно звернувся до відповідачів із аналогічними листами. Згідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Ф.119 відповідач ОСОБА_2 отримала лист- пропозицію 05 серпня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_3 лист повторно не отримувала, але у її донька повідомила ОСОБА_1 про те, що вони звертались до нотаріуса за місцем проживання із питанням відчуження земельної ділянки. Нотаріус повідомила, що здійснити цивільно- правову угоду щодо відчуження земельної ділянки неможливо так як відомості про неї не внесені до державного земельного кадастру.

Відповідачі повідомили, що згідні на вирішення спору в судовому порядку.

Від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ножовнік О.І. надійшов відзив на позовну заяву в якому вони заперечують проти задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що 09 жовтня 2003 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої сторони. Відповідач ОСОБА_3 після укладення договору купівлі-продажу не вчиняла ніяких дій щодо приватизації земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_3 впевнена, що таких дій не вчиняла й інша відповідач ОСОБА_2 . Таким чином, відповідачі не причетні до отримання оспорюваного позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,6087 га. Відповідачу невідомо, яким чином отримано даний державний акт на її ім`я та його оригіналу не бачила.

Як вбачається з поштових довідок ф. 20, ОСОБА_2 листи не вручено під час доставки у зв`язку з тим, що адресат відсутній, оскільки ухвала про відкриття спрощеного провадження з додатками відповідачу направлялося двічі. Відповідач не вжила заходів, щодо отримання вищезазначених листів, а також в установлений судом строк письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, до суду не надала.

Від сторін до суду не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від дев`ятого жовтня 2003 року серії ВАО №452752, позивач ОСОБА_1 купив у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жилий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3811118 від 09 червня 2004 року власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до копії листа КП «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 05 жовтня 2022 року № 2012, що станом до 01 січня 2013 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 жовтня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №4974, посвідченого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори )реєстрова книга № 1, реєстровий номер №228) (а.с. 8).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 315056781, власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва замовником присвоєння адреси в межах населеного пункту номер будівлі 128, вулиця Центральна, с. Зеленьки Миронівської територіальної громади, Обухівського району Київської області є ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №117706 видано на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками земельної ділянки розміром 0,6087 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до довідки Зеленьківського старостинського округу № 6 Виконавчого комітету Миронівської міської ради Київської області від 06 вересня 2022 року №12106-24/307, рішенням Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області №14-2-VII від 07 грудня 2015 року про перейменування вулиць села Зеленьки, перейменовано вулицю Леніна в селі Зеленьки на вулицю Центральна (а.с. 12).

Згідно копії листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 12 грудня 2022 року №29-10-0.331-6191/2-22, що за інформацією Сектору № 1 Відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Сектору документація із землеустрою на земельну ділянку, що посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ №117706 від 21 грудня 2004 року, відсутня. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, з 01 січня 2013 року облік зареєстрованих земельних ділянок здійснюється з використанням програмно-апаратного комплексу Національна кадастрова система Державного земельного кадастру. Повідомлено, що відповідно до НКС ДЗК, кадастровий номер :01:029:0003 присвоєно іншій земельній ділянці, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації земельної ділянки 24 жовтня 2014 року. Відомості про земельну ділянку, що посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ №117706 від 21 грудня 2004 року не внесені в НКС ДЗК (а.с. 13).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 9 та 10 ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно до підпункту ґ, пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ » - при переході права власності на будівліта споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем.

Відповідно до частин першої, другої ст. 78 ЗК України (в редакції чинній на час вчинення правочину) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Аналогічними за змістом нормами ст. 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на час вчинення правичину), особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 зазначено, що особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Аналогічний підхід відображено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.11.2019 у справі № 150/300/16, від 27.11.2019 у справі № 461/2328/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 204/9373/14-ц, від 01.07.2020 у справі № 2-95/12, від 15.07.2020 у справі № 127/2061/16-ц.

В обставинах, що склалися спірна земельна ділянка має правову невизначеність, що порушує права власника нерухомого майна, позивача у справі. В той же час учинити угоду щодо відчуження земельної ділянки, право власності якої посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 117706, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не в змозі по причині того, що відомості про неї не внесені в НКС ДЗК.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 6,10,23,78,81,120,152 Земельного кодексу України та ст. ст. 2, 12, 19, 76-81, 141, 263-265, 272-273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №117706, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,6087 га, кадастровий номер 010290003, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства та скасувати його реєстрацію.

3.На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук