Справа № 509/3355/23
УХВАЛА

30 листопада 2023 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,

розглядаючи у підготовчому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про виділення в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про виділення в натурі частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Позовними вимогами вказаної позовної заяви є:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в натурі 53/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, якій знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що попередньо складається з наступного:

житловий будинок під літ. «А,а» загальною площею 73,2 м2, житловою площею 35,9 м2, з них: веранда площею 7,1 м2, коридор площею 7,7 м2, житлова кімната площею 22,8 м2, житлова кімната площею 13,1 м2, кухня площею 11,7 м2, кладова площею 7, 1 м2.

господарські будівлі та споруди: під літ. «В» - вбиральня; під літ. «Ж,ж» - літня кухня; під літ. «И» - літній душ; під літ. «К» - навіс; №2 частини воріт; №3 огорожа; №4 огорожа; №6 водопровід; №7 колодязь.

2. Визнання за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування 53/100 земельної ділянки загальною площею 1210 м2, розташованої по АДРЕСА_1 .

3. Припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, якій знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого судового засідання.

28 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі просили суд закрити провадження по справі з підстав того, що сторонами по справі є одні й ті ж самі особи, підстави позову, тобто фактичні та правові обставини, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги є ті самі: спільна часткова власність на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, усталений фактичний порядок користування будинком та господарчими будівлями та спорудами, відповідачі відмовляються від добровільного поділу, предметом позову в частині виділу в натурі 53/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами є один і той самий. Разом з тим у позові від червня 2023 року не міститься вимога про поділ самочинної будівлі житлового будинку «М», міститься додаткова вимога про визнання за позивачкою права власності на виділену їй частку житлового будинку, міститься вимога про припинення права спільної часткової власності позивачки та відповідачів на вказаний житловий будинок, міститься вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а тому відповідачі вважали вказані вимоги тотожними, а тому просили закрити провадження по справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження по справі.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження по даній справі, адже предмети розгляду не є тотожними, як вважає сторона відповідачів.

Дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

Судом встановлено, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року по справі № 509/6014/20 заяву представника позивачки ОСОБА_4 , адвоката Лук`яна С.Г., задоволено, провадження по справі закрито.

Також судом встановлено, що підставою звернення з даним позовом є необхідність встановити та визначити площі приміщень житлового будинку, якими фактично користуються сторони по справі, встановити відповідність даних площ розміру часток співвласників домоволодіння, визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими. На сьогодні, позивачка має намір припинити право спільної часткової власності з сусідами та виділити майно, яким вона володіє та користується для проживання в окрему особисту власність, шляхом припинення права спільної часткової власності та виділення майна в натурі.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.07.2014 року у справі «Мала проти України» (Заява № 4436/07) у п.47-49 наголосив, що статтею 6 Конвенції гарантується право на справедливий розгляд справи. Нею (статтею) не встановлюється жодних правил щодо прийнятності доказів або способу, у який вони повинні бути оцінені, що, таким чином, є у першу чергу предметом регулювання національного законодавства та національних судів (див. рішення у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain) [ВП], за 30544/96, п. 28. ECHR 1999-1). Аналогічним чином, у першу чергу саме національні органи влади, зокрема суди, мають тлумачити національне право, а Суд не замінить своє тлумачення їхнім за відсутності свавільності. З урахуванням зазначеного, суд все одно має переконатися у тому, чи були справедливими процедури у їхній сукупності, включаючи спосіб, у який приймалися докази та процесуальні рішення (див. рішення від 15 червня 2004 року у справі «Таммінен проти Фінляндії» (Tamminen v. Finland), заява № 40847/98, п. 38).

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб по вирішення спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить

ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що "необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

Суд вважає, що предметом спору у цій справі є припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, якій знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визначення порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою, а тому вказаний предмет позову не тотожний із попереднім, який став підставою для закриття провадження по справі і не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року по справі № 372/2230/17-ц.

Суд дослідивши природу спільних правових відносин, підставу звернення із вказаним позовом, предмет позову, вважає, що вказані позови не є тотожними з урахуванням попереднього позову, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.255 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про закриття провадження у справі, - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.12.2023 року.

Головуючий: Є.М. Панасенко