Дата документу 30.11.2023 Справа № 335/3689/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3689/23 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/1902/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
30 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 08.10.2014 р.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладання договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 29 000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.
У порушення ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 21.03.2023р. заборгованість відповідача за договором склала 34 940,75 грн., яка складається з наступного: 28 441,43 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6 499,32 грн. заборгованість за простроченими відсотками.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Тому, посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 34 940,75 грн. та понесені ним судові витрати.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не спростував обставин щодо фактичного отримання та використання кредитних коштів, але безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо повернення боргу за тілом кредиту. Також порядок нарахування відсотків та неустойки сторони погодили в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які прийняті позичальником як умови договору, а тому правомірно нараховані банком. З матеріалів справи не вбачається відсутності заборгованості та, відповідно, виконання умов договору позичальником належним чином, а тому суд необґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що в цій справі ціна позову відповідає приписам ст.ст. 274, 369 ЦПК України, тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний розгляд проведено без виклику сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами чч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено про стягнення 34 940,75 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсотками, але, оскільки, на думку суду, відповідач зобов`язаний повернути тіло кредиту без нарахованих банком відсотків, враховуючи інформацію про взаєморозрахунки сторін, наявну у виписці по рахунку, отримані відповідачем кошти від банку повернені у повному обсязі. Тобто, сума коштів, сплачених у погашення боргу (тіла кредиту), перевищує суму, яку відповідач отримав від банку як кредитний ліміт, а тому заборгованість перед банком було погашено у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають приписам правильно застосованих судом норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини у цій справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спі-

рних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вказані норми, слід ретельно встановити, які істотні умови кредитного договору узгоджені між сторонами у підписаних ними документах, оскільки не підписані є нікчемними в силу положень ст.1055 ЦК України і не створюють правових наслідків, обумовлених ними.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 ли-

пня 2019 року в справі № 342/180/17.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду була врахована.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 08.10.2014р.

У заяві позичальника від 08.10.2014р. процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та/або визначеного розміру ставки, за якою вона обраховується.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості позивач визначив її станом на 21.03.2023р. у розмірі 34 940,75 грн., з яких: 28 441,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 499,32 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Із наведеного слідує, що банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, якими є заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.10.2014, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що у заяві позичальника від 08.10.2014 процентна ставка не зазначена, зокрема, окремо за поточними та простроченими відсотками. Тому банк, як вбачається із наданого розрахунку, нарахував їх на підставі Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така ж ситуація склалась із неустойкою, яка не узгоджена між сторонами у належній формі.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ

«ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №

1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено належним чином розрахунок заборгованості у взаємозв`язку із випискою з особового рахунку відповідача спростовуються тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом досліджувався розрахунок заборгованості у порівнянні з випискою по рахунку, що безпосередньо слідує із тексту оскаржуваного рішення (а.с.133, зворот, абз.8).

Зважаючи на все вище наведене, колегія суддів доходить висновку, що вказані Витяг з Тарифів, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 08.10.2014р. А тому нарахування відсотків та неустойки банком на підставі цього договору є неправомірним та не може

становити обґрунтовану заборгованість, зокрема, не може бути предметом списання та за-

рахування у загальне тіло кредиту, як це здійснював банк без відповідних узгоджень в ме-

жах письмових документів, підписаних безпосередньо з позичальником.

Тому вірним є виснування суду першої інстанції про те, що нарахування банком

відсотків за користування кредитом чи штрафних санкцій є незаконним.

Досліджуючи розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку відповідача за укладеним кредитним договором, колегія суддів звертає увагу, що банк безпідставно проводив списання відсотків та спрямовував їх до тіла кредиту, тим самим збільшуючи його. А тому суми списаних коштів належить відрахувати від визначеної до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту.

Ґрунтуючись даними виписки за договором № б/н за період з 08.10.2014 по 24.03.2023, суд першої інстанції вирахував, що сума нарахованих відсотків за користування кредитом та пені за прострочення сплати становить 47 464,01 грн., але їх нарахування є неправомірним. Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення 34 940,75 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а відповідач зобов`язаний повернути тіло кредиту без нарахованих банком відсотків, враховуючи інформацію про взаєморозрахунки сторін, наявну у виписці по рахунку, отримані відповідачем кошти від банку повернені у повному обсязі.

Перевіркою доводів банку в частині розміру заборгованості, яку, на думку банку, судом було обраховано неправильно, колегія встановила наступне.

З наданих виписки та табличних розрахунків заборгованості вбачається, що позичальник протягом всього періоду активно користувався кредитним лімітом, але регулярно здійснював його погашення. Так, до 31.05.2015р. він так своєчасно погашав кредит, що йому не нараховувались відсотки; станом на 30.06.2019р. позивач не мав також заборгованості по тілу кредиту, а заборгованість по відсоткам у розмірі 596,16 грн. не має правового значення, оскільки відсотки не узгоджувались між сторонами та нараховувались безпідставно. Таким чином, станом на 01.07.2019р. у позичальника заборгованість за тілом кредиту була повністю відсутня.

З 01.07.2019р. банк змінив порядок нарахування відсотків, у зв`язку з чим почав погашати нараховані позичальнику відсотки за рахунок кредитних коштів, включаючи їх одразу в тіло кредиту, неправомірно збільшуючи його, без укладення додаткових угод, а також продовжував нараховувати відсотки вже на збільшене в такий спосіб тіло кредиту.

Загальна сума збільшення тіла кредиту за рахунок відсотків становить: 23 845,70 грн. Всього за період з 01.07.2019р. по 21.03.2023р. позивачем погашено: за поточним тілом кредиту 45 048,33 грн., за простроченим тілом кредиту 1 777,62 грн., по нарахованим відсоткам 5 696,99 грн. А заборгованість за тілом кредиту до стягнення банк визначив в сумі 28 441,43 грн.

Між тим, це тіло було збільшено за рахунок включення до нього неправомірно нарахованих відсотків на суму 23 845,70 грн., та за виключенням цієї суми заборгованість становитиме: 28 441,43 23 845,70 грн. = 4 595,73 грн. Але в цьому ж періоді позичальни-

ком погашено також відсотків на суму 5 696,99 грн., які неправомірно нараховувались банком. Тобто цією сумою, яку слід спрямувати на погашення тіла кредиту, повністю перекривається заборгованість за тілом в розмірі 4 595,73 грн. Та буде наявною навіть переплата на суму: 5696,99 4595,73 = 1 101,26 грн.

Тому суд правильно виснував, що сума коштів, сплачених у погашення боргу, пере-

вищує суму, яку відповідач отримав. А відтак, заборгованість перед банком було погаше-

но у повному обсязі.

Колегія констатує, що суд не припускався процесуальних порушень при розгляді цієї

справи. Спір по суті вирішено правильно, норми законів, якими врегульовані спірні відносин, судом застосовані вірно.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» щодо користування відповідачем кредитними коштами, погодження порядку нарахування процентів та неустойки були предметом ретельної перевірки в ході розгляду справи судом першої інстанції, та останнім вони відкинуті як неспроможні, оскільки не відповідають положенням вище наведених норм матеріального права та обставинам, встановленим в цій справі. При цьому, колегія не знайшла підстав вважати, що такі висновки суду спростовані в ході апеляційного перегляду справи.

Крім того, суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК Украї-

ни вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись 367-369, 374-375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 30 листопада 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова