Справа № 496/4621/22
Провадження № 2/496/652/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Ієговська А.О. в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та просить суд стягнути відповідача на користь позивача: - 30 000 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди; 90 000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.09.2022 року близько 22:58 год. в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП, ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер. ОСОБА_1 являється мамою загиблого ОСОБА_3 , а тому у зв`язку з його смертю, позивачці спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 578563, який діяв на момент настання ДТП. 03.09.2020 року за фактом настання ДТП, було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000974 та розпочате досудове розслідування. На момент подачі даної позовної заяви кримінальне провадження № 0000974 від 03.09.2020 року закрито та винесено постанову про закриття кримінального провадження.

В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно не надано позивачу, жодних доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за ст. 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від ТДВ «СК «Гардіан». Таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивача і ніхто не може їй вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. ОСОБА_1 вирішила спочатку у досудовому порядку спробувати отримати належне їй страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду. 31.01.2022 року представником за довіреністю Мелех Д.О. було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог містились: 60 000 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою матері загиблого; 180 000 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого. 10.02.2022 року відповідач надав відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якій повідомив, що всі необхідні документи по справі зібрані та необхідності в отриманні додаткових документів по справі не вбачається. 17.02.2022 року представником позивача було надіслано на адресу відповідача заяву про доручення документів, а саме оригіналу довідки форми ОК-5 відносно ОСОБА_3 16.06.2022 року на банківські реквізити представника позивача по довіреності Мелех Д.О. відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 30 000 грн., що складає 50% від вимоги виплати страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди. Вимога позивача щодо здійснення виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, страховиком проігнорована та на момент подачі позову не виплачена. Станом на 30.09.2022 року, позивачем та представником позивача не отримано від відповідача жодного листа про прийняте рішення страховиком та вчинені дії останнього з метою вчасного здійснення виплати страхового відшкодування потерпілим. Відповідач безпідставно та незаконно відрахував від суми належного страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. - 50% та проігнорував вимогу позивача про здійснення виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, чим порушив законні права та інтереси позивача, не виплативши їй у повному обсязі належне страхове відшкодування. Відповідач, відрахувавши 50% з заявлених вимог позивача, не пояснив причини прийняття такого рішення. Єдиною причиною при прийнятті рішення відповідачем про виплату 50% від належної суми страхового відшкодування позивачу може бути незаконне застосування п. 36.3. Закону №1961-IV до даних правовідносин. Проте, не підлягає до застосування у спірних правовідносинах положення п. 36.3. вказаного закону. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіяні шкоди, застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки. Однак у дані ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством України передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона повинна відшкодовуватися в повному обсязі. Відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачу на 50%, а тому є підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. ТДВ «СК «Гардіан» визнав дану подію страховим випадком, оскільки здійснив часткову виплату страхового відшкодування, що належить ОСОБА_1 . Пунктом 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблого ОСОБА_3 входили: мати ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у 2020 році у місячному розмірі: з 1 січня - 5000 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 60 000 грн. Відповідач частково визнав вимоги позивача та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 30 000 грн. ТДВ «СК «Гардіан» безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування, яке належить позивачці, у розмірі 30 000 грн., чим порушив законні права та інтереси останньої. Позивач є особою, яка за життя свого сина, була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку, встановленого законом та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України та ч. 1 ст. 202 СК України. Факт досягнення позивачем пенсійного віку підтверджується ст. 12 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», згідно якої, право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, та пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , номер пенсійної справи 145063. В пенсійному посвідченні позивача зазначено, що вона з 01.07.2003 року по 31.05.2007 року отримувала пенсію по інвалідності. Суду першої інстанції та страховику надано довідки про доходи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з яких вбачається, що дохід померлого ОСОБА_3 перевищував дохід його матері. Позивач являється непрацездатною особою та досягла пенсійного віку.

Таким чином, вона є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. Пунктом 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивач просить стягнути суму страхового відшкодування по втраті годувальник в мінімальному розмірі. Враховуючи ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника становить 180 000 грн. Оскільки донька загиблого - ОСОБА_5 на момент смерті ОСОБА_3 являється неповнолітньою, загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, що належить ОСОБА_1 становить 90 000 грн. (1/2 частки), який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого на двох осіб (180 000/2=90 000 грн.). Враховуючи викладене, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.

Представник ТДВ «СК «Гардіан» - А. Черняковський надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому зазначив, що між ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР-578563, забезпечений транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 . 02.09.2022 року о 22:58 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Одеса по вул. Ак. Заболотного від вул. Кюрі в бік вул. Добровольського, здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перетинав проїзну частину зліва направо по ходу руху у невстановленому місці. В результаті ДТП, від отриманих травм пішохід ОСОБА_3 загинув на місці пригоди. Відповідні відомості були внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000974 від 03.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 30.09.2021 року слідчим управлінням ГУНП в Одеській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000974 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки водій транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Водночас, у постанові про закриття кримінального провадження від 30.09.2021 року міститься інформація, відповідно до якої, ДТП від 02.09.2020 року відбулась внаслідок дій загиблого пішохода ОСОБА_3 04.10.2021 року адвокат Шелепінський О.М., який діяв в інтересах позивача, надав відповідачу заяву про страхове відшкодування щодо виплати 60 000 грн. моральної шкоди та 180 000 грн. - утримання. 16.06.2022 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 30 000 грн. (моральна шкода), що підтверджується платіжним дорученням № 3272 від 16.06.2022 року та визнається у позовній заяві. При визначенні розміру страхового відшкодування відповідач керувався п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якими встановлено, що допущення грубої необережності потерпілою особою є підставою для розподілу страхового відшкодування згідно кількості осіб, які спричинили ДТП. У даному випадку, таких осіб двоє: водій автомобілю «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 та пішохід ОСОБА_3 . Отже, розрахунок було виконано наступним чином: 60 000/2=30 000 грн. В частині відшкодування 180 000 грн., як утриманцю загиблого, відповідач виплату не здійснював, оскільки жодних документів, які б підтверджували факт перебування позивача на утриманні у загиблого ОСОБА_3 страховикові надано не було (довідки про отримання пенсії по втраті годувальника, рішення суду, яким встановлено факт перебування на утриманні, тощо). Не було надано документів, які свідчили б про потребу позивача у матеріальній допомозі та, як наслідок, наявність безумовного права на утримання. За наведених обставин, заявлена вимога була необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягала. Відповідач здійснив на користь позивача виплату страхового відшкодування із суворим дотриманням приписів профільного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та з огляду на документи, долучені до заяви про страхове відшкодування. Відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі, а вимоги, заявлені у позовній заяві, є необґрунтованими, незаконними та такими, що задоволенню не підлягають.

В обґрунтування вимоги про стягнення 180 000 грн., як утриманцю загиблого, представник позивача зазначає, що відповідне право зумовлено тим, що позивач є матір`ю загиблого, а також є непрацездатною особою. Однак, із доводами позивача погодитись не можна, оскільки вищезазначені умови є необхідними, але не достатніми, відповідно до приписів чинного законодавства України, якими встановлено підстави для отримання цього виду страхового відшкодування. Ст. 1200 ЦК України, на яку міститься посилання у п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлені наступні умови, за яких особа набуває право на отримання відшкодування, а саме: непрацездатність особи, факт перебування особи на утриманні у загиблого або наявність такого права. Ці дві умови повинні мати місце одночасно, тобто лише один факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для здійснення їй відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України. Факт перебування особи на утриманні (або наявність такого права) підлягає доказуванню та не може вважатись доведеним за замовчуванням. Безперечно, та обставина, що позивач на момент ДТП була непрацездатною особою, є очевидною та сумніву не підлягає. Однак, відповідач не погоджується з тим, що загиблий ОСОБА_3 за життя утримував позивача, а також не погоджується з тим, що позивач мала безумовне право на утримання відповідно до чинного законодавства України. Представник позивача наполягає на наявності двох обставин одночасно (факт перебування на утриманні та наявність права на утримання), однак ані перша, ані друга обставина не знаходять свого підтвердження при дослідженні доказів, долучених до позовної заяви. В якості доказу обставини, що підтверджує факт перебування позивача на утриманні у загиблого ОСОБА_3 , до позовної заяви долучено «акт про засвідчення факту перебування на утриманні». Однак, зазначений документ не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, оскільки у ньому сусіди позивача підтверджують, що ОСОБА_1 потребувала утримання, тому що її доходи були меншими, ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні у загиблого ОСОБА_3 . Однак, із даного акту не вбачається, на підставі яких фактів сусідами позивача зроблено такий висновок та незрозуміло звідки сусідам була доступна інформація про рівень доходів і витрат позивача та про рівень доходів ОСОБА_3 . Чинне законодавство України не наділяє осіб, що поставили підписи під даним актом, повноваженнями щодо заключення таких висновків. Отже, вказаний акт є таким, що ґрунтується на припущеннях, які не містять під собою жодних доказів та жодного посилання на обставини, що слугували підставою для заключення такого висновку, а також підписаний особами, які не наділені відповідними повноваженнями. Інші докази на підтвердження того, що загиблий ОСОБА_3 за життя систематично надавав позивачці матеріальну допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування, у матеріалах справи відсутні. ДТП відбулася 02.09.2020 року, однак на момент січня 2023 року ОСОБА_1 не оформлено пенсію по втраті годувальника, не отримано рішення суду, яким встановлено факт перебування на утриманні, що свідчить про небажання встановлювати цей юридичний факт. Доводи представника позивача щодо перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_3 не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть вважатись обґрунтованими. У позовній заяві представник позивача також наполягає на наявності у позивача права на утримання, яке встановлене Сімейний кодексом України. Однак, як і у випадку із фактом перебування на утриманні, наявність відповідного права не знаходить свого підтвердження серед наданих доказів. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітня дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отже, вказана норма встановлює дві умови, за яких у повнолітніх дітей виникає обов`язок утримувати своїх батьків, а саме: непрацездатність батька чи матері; потреба у матеріальній допомозі. Ці дві умови також повинні мати місце одночасно, тобто один лише факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для виникнення у повнолітньої дочки чи сина обов`язку з утримання батьків та, відповідно, права у батьків отримувати таку допомогу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.07.20202 року становив 1769 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.01.20202 року становить 2093 грн. Згідно довідки Пенсійного фонду України від 14.09.2022 року, у серпні 2020 року позивач отримала пенсію за віком у розмірі 2938,98 грн. В свою чергу, розмір пенсії позивача станом на 2023 рік невідомий. Отже, як на момент ДТП, так і на час надання відзиву, розмір доходів ОСОБА_1 перевищував розмір прожиткового мінімуму, встановлений для непрацездатних осіб. Один лише факт отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребує матеріальної допомоги. Однак, у такому випадку доказуванню підлягає та обставина, що попри одержання пенсії, більшої за прожитковий мінімум, особа все одно потребувала матеріальної допомоги. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази тієї обставини, що ОСОБА_3 утримував ОСОБА_1 , або що він мав таке зобов`язання, а тому позовна вимога в частині стягнення з відповідача 180 000 грн. за утримання є необґрунтованою, незаконною, а тому такою, що не підлягає задоволенню. У постанові слідчого управління ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження від 30.09.2021 року зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,2 проміле. Вказана концентрація етилового спирту в крові відповідно до живих осіб могла відповідати стану середнього ступеню алкогольного сп`яніння.

Також у постанові про закриття кримінального провадження вказано, що пішохід ОСОБА_3 в порушення вимог розділу 4 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме п.п. 4.7., 4.14. ПДР України, знаходячись у безпосередній близькості до рухомого транспортного засобу почав перетинати проїзну частину автодороги поза межами пішохідного переходу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що у подальшому призвело до ДТП, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці. Отже, з технічної точки зору, причиною настання ДТП стали обставини, пов`язані з діями пішохода ОСОБА_3 , внаслідок яких в момент настання об`єктивної можливості виявити пішохода, який вийшов на проїзну частину, водій транспортного засобу вже був позбавлений можливості технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Кваліфікація дій пішохода не потребує спеціальних знань та може бути виконана судом на основі даних, зазначених у постанові слідчого управління ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження від 30.09.2021 року. Вимоги п. 4.7., 4.14. ПДР України пішоходом ОСОБА_3 були грубо порушені, що призвело до спричинення ДТП. Отже, в діях потерпілого, з огляду на те, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив правила дорожнього руху, які призвели до ДТП та заподіяння йому смерті, наявна груба необережність, що відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ж підставою для розподілу розміру страхового відшкодування на кількість відповідальних осіб.

ТДВ «СК «Гардіан» виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у повному обсязі, тому вимоги щодо стягнення зі страхової компанії додаткових коштів є необґрунтованими, незаконними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник ТДВ «СК «Гардіан» - А. Черняковський надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 11.04.2023 року відповідач отримав від представника позивача заяву про страхове відшкодування, в якій міститься майнова вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000 грн. Заява мотивована тим, що рішенням Суворовського районного суду Одеської області від 02.02.2023 року у справі № 521/13813/21 встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, у заяві міститься вимога про сплату на користь малолітньої дитини - ОСОБА_5 , яка є донькою загиблого пішохода ОСОБА_3 , половини суми страхового відшкодування (180 000/2=90 000 грн.), пов`язаного з втратою годувальника. Відповідачем прийнято рішення задовольнити заяву Ієговської А.О. , яка представляє інтереси ОСОБА_8 (мати ОСОБА_5 ) та сплатити на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 90 000 грн. в порядку п.27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В свою чергу, позивач розмір позовних вимог не зменшувала та просить стягнути з відповідача суму у розмірі 180 000 грн., як єдиній особі, яка перебувала на утриманні у загиблого ОСОБА_3 . Відповідач зауважив, що заявлений розмір позовних вимог є необґрунтованим, невмотивованим та таким, що суперечить наявним у справі доказам.

Позивач у судове засідання не з`явилася, але представник позивача Ієговська А.О. долучила до позовної заяви клопотання, в якому просила справу розглядати за їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Кіровською сільською радою Комінтернівського району Одеської області.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 503 та довідкою про причину смерті (до форми № 106/о № 503, видається для поховання) від 04.09.2020 року, виданими Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Іллінською сільською радою Біляївського району Одеської області.

Станом на 02.09.2020 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ТДВ «СК «Гардіан», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 0578563.

03.09.2020 року ОСОБА_2 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02.09.2020 року о 22:55 год. в м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 7, за його участю та за участю пішохода ОСОБА_3

03.09.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000974 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом ДТП, яка сталася 02.09.2020 року о 22:58 год. в м. Одесі, по вул. Ак. Заболотного, за участю автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним витягом.

27.09.2021 року за вих. №001549/21 директор ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою про виплату страхового відшкодування для матері потерпілого - ОСОБА_1 у розмірі 60 000 грн. - моральна шкода та 180 000 грн. - відшкодування на утримання.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області А.Ю. Романенко від 30.09.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000974 від 03.09.2020 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. У вказаній постанові зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,2 проміле. Вказана концентрація етилового спирту в крові відповідно до живих осіб могла відповідати стану середнього ступеню алкогольного сп`яніння. Водій автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом зупинки автомобіля із застосуванням екстреного гальмування. Постанова сторонами не оскаржувалася.

14.01.2022 року між адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» в особі керуючого партнера Мелех Д.О. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж 683/598/, що підтверджується витягом з нього.

Відповідно до довідки Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області № 23/07-13 від 17.01.2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був зареєстрований та проживав по день смерті син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_3 працював на підприємстві ТОВ «Київське» на посаді - фахівець з контролю та обліку, з окладом 4218 грн. на місяць. За період роботи з 05.06.2020 року по 02.09.2020 року його заробітна плата склала 14608,05 грн., а саме: у червні 2020 року - 3778,40 грн.; у липні 2020 року - 4723 грн.; у серпні - 4723 грн., у вересні 2020 року - 1383, 65 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Київське» № 004 від 18.01.2022 року.

ОСОБА_1 потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні у свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зазначено у акті про засвідчення факту перебування на утриманні від 18.01.2022 року, який підписаний сусідами позивача: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

25.01.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02.09.2022 року о 22:58 год. в м. Одеса, за участю автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3

25.01.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, у розмірі 60 000 грн.

25.01.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (для батьків), у розмірі 180 000 грн.

У формі ОК-5 від 09.02.2022 року містяться дані про суми заробітку ОСОБА_3 для обчислення пенсії, визначення страхового стажу, сплату страхових внесків. Так у період з 2003 року по 2020 рік ОСОБА_3 було нараховано: у 2003 році - 1137,05 грн.; у 2004 році - 2662,07 грн.; у 2005 році - 2752,14 грн.; у 2006 році - 3928,10 грн.; у 2009 році - 9764,85 грн.; у 2010 році - 17409,94 грн.; у 2011 році - 22633,11 грн.; у 2012 році - 18261,08 грн.; у 2013 році - 32809,85 грн.; у 2014 році - 39902,94 грн.; у 2016 році - 12168,85 грн.; у 2017 році - 36155,09 грн.; у 2018 році - 45881,44 грн.; у 2019 році - 53050,89 грн.; у 2020 році - 30483,67 грн.

ОСОБА_1 у період з 01.07.2003 року по 31.05.2007 року отримувала пенсію по інвалідності 3 групи. З 01.01.2011 року позивач отримує пенсію за віком, довічно, що відображено у копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 .

10.02.2022 року за вих. № 10/02/22/11 директором департаменту врегулювання страхових випадків ТДВ «СК «Гардіан» - В.А. Бадрак було надано відповідь адвокату Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 на його адвокатський запит від 04.02.2022 року, та повідомлено про те, що всі необхідні документи по справі зібрані та необхідності в отриманні додаткових документів по справі не вбачається, справа перебуває на розгляді. Зазначено, що ТДВ «СК «Гардіан» отримало повідомлення ОСОБА_2 про ДТП.

16.02.2022 року адвокат Мелех Д.О. в інтересах ОСОБА_1 звертався до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування, в якій просив долучити до справи оригінал довідки ОК-5 відносно ОСОБА_3 .

Листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 4499/06.2-28 від 22.02.2022 року надано відповідь адвокату адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» Д. Мелеху на його адвокатський запит від 25.01.2022 року № 36120, в якій зазначено, що за результатами проведеної перевірки наявності актових записів цивільного стану виявлено наступні актові записи: - № 17 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; - № 6 про шлюб ОСОБА_14 . Є відмітка про розірвання шлюбу на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 01.11.2011 року у справі № 2-694/2011. Повідомлено, що за результатами відповідної перевірки, актових записів про народження дітей, батьком яких є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлено.

ТДВ «СК «Гардіан» були перераховані грошові кошти на рахунок Мелех Д.О. у розмірі 30 000 грн., призначення платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту № G-10202-1 за пошкоджений ТЗ, витрати на поховання, моральна шкода, власник ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 3272 від 16.06.2022 року.

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Малиновське об`єднане управління ПФУ в м. Одесі і отримує пенсію за віком, а саме: у вересні 2019 року та жовтні 2019 року у розмірі 2547,47 грн., у листопаді 2019 року у розмірі 2652,27 грн., з грудня 2019 року по березень 2020 року у розмірі 2667,81 грн., у квітні 2020 року у розмірі 3667,81 грн.; у травні 2020 року та червні 2020 року у розмірі 2923,44 грн., у липні 2020 року та серпні 2020 року у розмірі 2938,98 грн., всього - 33811,10 грн., що підтверджується відповідною довідкою від 14.09.2022 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року по справі №523/13813/21 встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внесені наступні зміни в актовий запис № 947 складний 22.03.2018 року Суворовським районний у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : - змінено прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 »; - в графі відомості про батька вказано « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України». Зі змісту рішення вбачається, що матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_17 . Рішення набрало законної сили 07.03.2023 року.

03.04.2023 року Ієговська А.О. в інтересах ОСОБА_17 зверталася до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою по справі № G-10202 на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (до 14 років), у розмірі 90 000 грн. (1/2 частина, що належить дитині загиблого).

Відповідно до страхового акту № G-10203-1 ТДВ «СК «Гардіан» було визначено розмір страхового відшкодування, яке належить сплатити ОСОБА_17 , у сумі 90 000 грн.

ТДВ «СК «Гардіан» були перераховані грошові кошти у сумі 90 000 грн. на рахунок ОСОБА_17 , призначення платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту № G-10203-1 за пошкоджений ТЗ, витрати на поховання, моральна шкода, власник ОСОБА_17 ; страхове відшкодування по справі ОСОБА_3 (утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ), без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 175825 від 01.06.2023 року.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно п.36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. (п. 27.1. ст. 27 Закону).

Представник позивача, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., зазначила, що ОСОБА_1 має таке право на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. (п. 27.3. ст. 27 Закону).

Судом встановлено, що ТДВ «СК «Гардіан», посилаючись на ст.ст. 1187, 1193 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 Закону, сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 50 % від заподіяної шкоди, а саме 30 000 грн.

Разом з тим, відповідно п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

У абз. 3 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що Правила ст.454 ЦК (1540-06 ) про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. Правила цієї норми закону про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної громадянином, залежно від його майнового стану застосовуються у виняткових випадках, коли стягнення шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача в дуже тяжке становище.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпек. (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. (ч.ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що постановою слідчого управління ГУНП в Одеській області А.Ю. Романенко від 30.09.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000974 від 03.09.2020 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,2 проміле. Вказана концентрація етилового спирту в крові відповідно до живих осіб могла відповідати стану середнього ступеню алкогольного сп`яніння. Водій автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом зупинки автомобіля із застосуванням екстреного гальмування. Також у постанові містяться відомості про те, що причиною розвитку аварійної ситуації, а також настання негативних наслідків являються особисті необережні дії пішохода ОСОБА_3 , які не відповідають вимогам п. 4.7., 4.14. ПДР України.

Таким чином, на момент настання ДТП ОСОБА_3 перебував в нетверезому стані та знехтувавши правилами дорожнього руху, порушив вимоги п. 4.7., 4.14. ПДР України, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Відтак, судом встановлено, що в діях ОСОБА_3 наявна груба необережність, його дії є прямим наслідком настання ДТП, тому відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону є підставою для розподілу розміру страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ТДВ «СК «Гардіан» прийнявши рішення про здійснення страхової виплати у розмірі 50%, а саме у розмірі 30 000 грн., діяв відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги представника позивача про стягнення недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Щодо вимоги представника позивача про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, у розмірі 90 000 грн., слід зазначити наступне.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2. ст. 27 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання (такого висновку дійшовВерховний Суд у постанові від 06.05.2020 року у справі № 742/554/19).

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року по справі № 520/6518/17 вказано, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Верховний Суд у постанові від 18.04.2018 року по справі № 165/325/17 зазначив, що непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (п.п. «г» п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

В матеріалах справи міститься довідка від 14.09.2022 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Малиновське об`єднане управління ПФУ в м. Одесі і отримує пенсію за віком, а саме: у вересні 2019 року та жовтні 2019 року у розмірі 2547,47 грн., у листопаді 2019 року у розмірі 2652,27 грн., з грудня 2019 року по березень 2020 року у розмірі 2667,81 грн., у квітні 2020 року у розмірі 3667,81 грн.; у травні 2020 року та червні 2020 року у розмірі 2923,44 грн., у липні 2020 року та серпні 2020 року у розмірі 2938,98 грн., всього - 33811,10 грн.

Таким чином, судом встановлено, що розмір доходів позивача у 2020 році був більшим, ніж встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Верховний суд у постанові від 05.09.2019 року по справі № 212/1055/18 зазначив про те, що при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Представник позивача у позовній заяві стверджує, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою та досягла пенсійного віку, тому вона є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання.

При цьому, на підтвердження вказаних доводів, представником позивача надано суду довідку Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області № 23/07-13 від 17.01.2022 року та акт про засвідчення факту перебування на утриманні від 18.01.2022 року.

Проте, у довідці сільської ради зазначено лише про сумісне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інформації щодо перебування позивачки на утриманні у свого сина, довідка не містить.

Оглянувши акт про засвідчення факту перебування на утриманні від 18.01.2022 року, суд встановив, що особами, які підтвердили факт перебування позивачки на утриманні свого сина - ОСОБА_3 до дня його смерті, є сусіди ОСОБА_1 .

Однак, суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу наданий акт від 18.01.2022 року, оскільки у ньому не зазначено, на підставі яких даних сусідам позивачки відомо про матеріальний стан ОСОБА_3 та не зазначено, на підставі яких фактів особи, які підписали акт, встановили, що ОСОБА_1 потребувала матеріальної допомоги сина та дійсно перебувала на його утриманні.

Крім того, у акті вказано, що ОСОБА_1 потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати, проте позивачем не підтверджено, що розмір її витрат був більшим, ніж розмір доходів.

Разом з іншим, факт отримання позивачем пенсії за віком свідчить про те, що матеріальна допомога годувальника - ОСОБА_3 не була постійним і основним джерелом засобів до існування ОСОБА_1 .

Крім того, представником позивача не надано доказів того, що ОСОБА_3 був єдиною особою, яка мала змогу надавати матеріальну допомогу своїй матері - ОСОБА_1 .

Відтак, доводи представника позивача щодо перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_3 та наявність права на одержання від нього утримання, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на відшкодування шкоди в порядку ст. 1200 ЦК України, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, у розмірі 90 000 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статті 80-81 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, не підтверджені належними доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Позивач звільнена від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 202 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 23, 979, 1168, 1187, 1193, 1200 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 04.12.2023 року.

Суддя М.Л. Пасечник