Ухвала

01 червня 2023 року

м. Київ

справа № 522/5505/19

провадження № 61-4159 ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова Максима Дмитровича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

17 березня 2023 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У травні 2023 року на виконання вимог ухвали від 29 березня 2023 року заявник направив до суду уточнену редакцію касаційної скарги та докази доплати судового збору.

В уточненій її редакції заявник як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилався напункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд констатує, що наведені заявником доводи не є належними підставами касаційного оскарження, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має зазначатися конкретна норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Заявнику посилаючись на цю підставу необхідно було деталізувати щодо якої саме конкретної норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, тому посилання лише на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України без обгрунтування касаційної скарги щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинахне можна визнати належним.

Саме по собі посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах), без зазначення конкретної норми права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не дає підстав для вирішення питання про відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Узагальнене посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений судом строк, станом на 01 червня 2023 року недоліки касаційної скарги не усунуто, зокрема заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без обгрунтування підстави касаційного оскарження, наявність якої є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у цій справі вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь