Справа № 523/1805/23
Провадження №2/523/2012/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 31.01.2023р. звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить стягнути на свою користь з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (далі за текстом ДП «УІІВ»):

середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.07.2021р. до 11.12.2022р., з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів;

середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12.12.2022р. по 22.12.2022р.;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.12.2022р. по день ухвалення рішення суду у цій справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2022р. у справі №523/14130/21 було скасовано наказ про її звільнення від 30.06.2021р., а її було поновлено на посаді начальника відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів ДП «УІІВ». На підставі вказаного рішення суду, наказом по ДП «УІІВ» від 22.12.2022р. її було поновлено на роботі. Позивач зазначає, що при зверненні до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі, вона не заявляла вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На думку позивача, у зв`язку з незаконним звільненням, вона перебувала у вимушеному прогулі з 01.07.2021р. по 11.12.2022р. Відтак, в силу ч.2 ст.235 КЗпП України вона має право на стягнення середнього заробітку за вказаний вище період у розмірі 631 325,24грн., виходячи з того, що тривалість вимушеного прогулу складає 529 днів, з яких 364 є робочими, а її середньоденний заробіток на час звільнення складав 1734,41грн. Крім вказаного мотивування, позивач вказує на порушення з боку відповідача строків поновлення її на роботі та середнього заробітку при проведення з нею розрахунку під час її звільнення, що є підставою для стягнення середнього заробітку.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник ДП «УІІВ» не погоджуючись з позовними вимогами 15.03.2023р. направив до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі та у затриманні розрахунку при звільненні, посилаючись на недопущення ДП «УІІВ» порушення прав позивачки. В частині заявлених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить врахувати, що розгляд справи про поновлення ОСОБА_1 на роботі неодноразово переносився не з вини відповідача. Крім того, відповідач просить врахувати, що на час розгляду справи була розпочата військова агресія з боку російської федерації проти України та на всій території України було запроваджено воєнний стан, а як наслідок вплинуло на строки розгляду справи. Посилаючись на вказані обставини відповідач просить частково задовольнити позовні вимоги.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 03.02.2023р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

15.03.2023р. до суду надійшов відзив на позовну заяву.

25.04.2023р. в протокольній формі судом задоволено клопотання позивачки, були витребувані з архіву Суворовського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи у справі № 523/14130/21.

Ухвалою суду від 30.05.2023р. позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні були залишені без розгляду, за заявою позивачки.

ІІІ. Позиції сторін.

ОСОБА_1 у судове засіданні не з`явилась. Направила до суду заяву про підтримання позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у повному обсязі та розгляду справи за її відсутність.

Від представника відповідача до суду надійшла заява в якій він просить провести розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали цивільної справи № 523/14130/21, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов такого висновку.

Наказом генерального директора ДП «УІІВ» від 30.06.2021р. №218-п ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів ДП «УІІВ» за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2022р. у справі № 523/14130/21, яке набрало законної сили, був скасований наказ генерального директора ДП «УІІВ» від 30.06.2021р. №218-п про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів ДП «УІІВ».

Питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у позовній заяві не ставила та судом таке під час ухвалення рішення суду не розглядалось.

Як убачається з рішення суду та матеріалів вказаної вище цивільної справи ОСОБА_1 перебувала у вимушеному прогулі з 01.07.2021р. до 11.12.2022р., тобто до дня, що передував дню ухвалення судом рішення суду про її поновлення на роботі.

Згідно представленої довідки №232/1 від 28.09.2021р. ДП «УІІВ» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на час її звільнення (30.06.2021р.) складала 1734,41грн.

Предметом дослідження даної цивільної справи є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який позивачка ґрунтує на незаконному її звільненні із займаної посади.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.233 КЗпП України у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до ст.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як було встановлено судом та зазначено вище, згідно довідки №232/1 від 28.09.2021р., дохід ОСОБА_1 за травень-червень 2021 року склав 70704,69грн., фактично відпрацьовано 35 робочих дня. Відтак, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , що передувала звільненню, складає 1734,41грн. (70704,69грн. : 35днів = 1734,41грн.).

Період перебування ОСОБА_1 у вимушеному прогулі тривав з 01.07.2021р. (наступний день після звільнення) до 11.12.2021р. (останній день, що передував поновленню на роботі), що складає 529 календарних днів, з яких 364 робочих дня.

Отже, приймаючи до уваги період перебування ОСОБА_1 у вимушеному прогулі (з 01.07.2021р. до 11.12.2022р.) з урахуванням середньоденного заробітку (1734,41грн.), середній заробіток, який належить виплаті позивачці складає 631 325,24грн. (1734,41грн. х 364дня).

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного мотивування.

Як було роз`яснено у п. 32 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП ( 322-08 ) оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Як встановлено з матеріалів цивільної справи №523/14130/21 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про її поновлення на роботі 03.08.2021р. Розгляд справи тривав до 12.12.2022р., тобто більше одного року. При цьому, п`ять разів розгляд справи судом відкладався за неявкою позивачки та/або її клопотаннями про відкладення розгляду справи, що вплинуло на тривалість розгляду справи понад один рік.

Крім того, суд приймає до уваги, що розгляд справи припав на період оголошення на території України з 24.02.2022р. воєнного стану, що само по собі також вплинуло на тривалість розгляду справи, шляхом оголошення перерв у трьох призначених судом судових засіданнях.

Зважаючи на викладене, з врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, тобто дотримуючись розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, приймаючи до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_1 під час розгляду справи №523/14130/21, суд дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 450000,00 грн.

VІ. Судові витрати.

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути несплачений судовий збір в розмірі 4500,00грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268,279,430 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 450000 (чотириста п`ятдесят тисяч)грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на користь держави судовий збір в розмірі 4500,00грн.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», код ЄДРПОУ №31032378, місцезнаходження, 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, 26.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 31 травня 2023р.

Суддя