Провадження № 4-с/336/24/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області місто Мукачево Монич В.О., розглянувши скаргу представника заявника ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання,-

встановив:

До Мукачівського міськрайонного суду надійшла скарга представника заявника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, Києво Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в частині не скасування постанови від 06.08.2018 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та праві виїзду за межі України.

Судом встановлено, що скарга не відповідає вищевказаним вимогам враховуючи наступне.

Як вбачається зі змісту п. 6 ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд звертає увагу заявника на те, що згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду, однак в порядку, встановленому цим Кодексом.

З матеріалів скарги вбачається, що остання підписана представником скаржника Беран Михайлом Івановичем , на підтвердження повноважень якого суду не надано.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до останнього, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 вказаного Закону).

За загальним правилом примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених зазначеним Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Учасниками виконавчого провадження є, зокрема, сторони та представники сторін (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження»).

Будь-яка процесуальна дія в суді однієї особи в інтересах іншої особи, внаслідок якої вона набуває певних прав та обов`язків (у тому числі підписання та/або подання певного процесуального документа до суду) є представництвом.

Щодо можливості сторони брати участь у судовому процесі через представника, то виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч. 1 і ч. 3 ст. 244 ЦК України).

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи (п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України).

Згідно із ч. 8 ст. 62 ЦПК України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Як вбачається з матеріалів скарги, представником скаржника ОСОБА_1 до скарги на дії бездіяльність органу примусового виконання не додано підтверджуючих документів на представництво іншої особи в суді.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає вищевказаним вимогам, то застосовуються положення ст. 185 ЦПК України. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання.

На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи вищезазначене, застосовуючи аналогію закону до скарги на дії приватного виконавця, за наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави для повернення скарги на дії бездіяльність органу примусового виконання.

Суд звертає увагу на те, що повернення скарги, з вищевказаних підстав, не перешкоджає повторному зверненню до суду із скаргою на дії приватного виконавця.

На підставі вищезазначеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ч. 4 - ч. 7 ст. 185, ст.ст. 258-261, 353, 354, 447 ЦПК України, суд, -

Керуючисьсь ст. ст. 183, 352 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу представника заявника ОСОБА_1 на дії бездіяльність державного виконавця, Києво Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в частині не скасування постанови від 06.08.2018 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та праві виїзду за межі України - повернути представнику скаржника.

Роз`яснити, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мукачівського

Міськрайонного суду Володимир МОНИЧ