ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м.Суми

Справа №592/10690/22

Номер провадження 22-ц/816/655/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2023 року, в складі судді Котенко О.А., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» (далі АТ «СМНВО- Інжиніринг») про зміну формулювання підстав звільнення та визнання заявника - інженера електрозв`язку управління інформаційних систем звільненим з 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме: систематичного порушення строків виплати заробітної плати. Крім того, позивач просив стягнути 15582,06 грн вихідної допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заявник перебував у трудових відносинах з відповідачем. 14 грудня 2022 року він подав заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак відповідач наказом № 3085/ВК від 26 грудня 2022 року звільнив його з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що є істотним порушенням законодавства про працю. Крім того, заявник просить стягнути вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, виходячи з середньомісячної заробітної плати у розмірі 5194,02 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 .

Вважати ОСОБА_1 , інженера електрозв`язку управління інформаційних систем, звільненим з АТ «СМНВО-Інжиніринг» 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме, систематичного порушення строків виплати заробітної плати.

Стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 15582,06 грн з наступним утриманням податків та обов`язкових платежів, а також 992,40 грн судового збору.

Стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь держави 1073,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «СМНВО-Інжиніринг», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не застосовано норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які є спеціальними нормами, що регулюють оплату праці в умовах воєнного стану і поширюються на спірні правовідносини. Вважає, що вказана позивачем підстава звільнення порушення строків виплати заробітної плати, встановлених ст. 115 КЗпП України, спростовується нормами ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до ч. ч. 3, 4 якої роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати; у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Вихідна допомога при звільненні у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства є засобом відповідальності роботодавця, яка не повинна застосовуватися у даному випадку, оскільки це порушення сталося внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) військової агресії російської федерації проти України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 17 лютого 2020 року по 26 грудня 2022 року перебував у трудових відносинах з АТ «СМНВО-Інжиніринг» та працював на посаді інженера електрозв`язку управління інформаційних систем (а.с. 8).

14 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про звільнення його з 28 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а сааме: систематичного порушення строків виплати заробітної плати (а.с. 9).

В заяві про звільнення від 14 грудня 2022 pоку зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати.

Наказом АТ «СМНВО-Інжиніринг» від 26 грудня 2022 року №3085/ВК ОСОБА_1 , інженера електрозв`язку управління інформаційних систем, звільнено 28 грудня 2022 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с. 10).

Згідно з розрахункових листків станом на жовтень 2022 року борг перед позивачем по заробітній платі становив 16320,22 грн, а станом на листопад 2022 року 21193,20 грн (а.с. 11).

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 20 грудня 2022 року по справі №592/8918/22 року з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 21193,20 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було наведено конкретні факти порушення відповідачем законодавства про працю через невиплату заробітної плати, а тому роботодавець мав звільнити працівника за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте самостійно змінив підставу розірвання трудового договору, на що не мав права. При цьому суд відхилив доводи відповідача щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, оскільки право позивача бути звільненим на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України не є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку виплати заробітної плати. Війна не є підставою для невиплати заробітної плати впродовж невизначеного проміжку часу. Відтак, суд змінив формулювання причини звільнення ОСОБА_1 . Крім того, на підставі ст.44 КЗпП України суд стягнув з роботодавця вихідну допомогу у розмірі 15582,06 грн, виходячи з середньомісячного заробітку у сумі 5194,02 грн з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відтак, за встановленого факту порушення відповідачем законодавства про працю через невиплату заробітної плати роботодавець мав задовольнити заяву позивача та звільнити його 28 грудня 2022 року саме на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, чого не зробив самостійно змінивши підставу розірвання трудового договору, чим порушив трудові права ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач має право на стягнення вихідної допомоги відповідно до положень ст. 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Стягнутий судом розмір вихідної допомоги відповідачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що роботодавцем порушені строки оплати праці у зв`язку з бойовими діями та шкодою, завданою ними, а також що ст. 44 КЗпП України не повинна застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки це порушення сталося внаслідок форс-мажорних обставин, вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав цим доводам належну оцінку, з якою апеляційний суд повністю погоджується.

Колегією суддів не встановлено порушення чи неправильного застосування судом норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук