ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/663/23Головуючий по 1 інстанції
22-ц/821/744/23 Справа №705/2656/21 Категорія: 310020000 Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Новицька Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Григоренко Андрій Олександрович;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник відповідача адвокат Сандугей Ігор Вікторович;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Сандугей Ігор Вікторович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сандугей Ігоря Вікторовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2023 року та додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

у червні 2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 серпня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його доходів, починаючи з 14 серпня 2007 року і до повноліття дитини.

З 07 лютого 2008 року виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного рішення суду перебував на примусовому виконанні Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві. У зв`язку з тривалим та системним невиконанням відповідачем рішення суду позивачем було ініційовано отримання дублікату виконавчого листа та відновлення втраченого виконавчого провадження.

Ухвалою від 12 травня 2020 року Уманського міськрайонного суду Черкаської області заяву стягувача задоволено та видано дублікат виконавчого листа від 15 червня 2020 року.

21 липня 2020 року головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУЮ (м. Київ) винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №8221136. Того ж дня, державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів, виходячи з середньої заробітної плати по місту Києву, починаючи з 14 серпня 2007 року по 01 липня 2020 року та встановлено наявність заборгованості по сплаті аліментів за період більше ніж три роки.

Після отримання відомостей про фактичні доходи боржника, 02 листопада 2020 року державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.

24 листопада 2020 року державним виконавцем після неодноразових заяв представника стягувача, винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 50 % від загального розміру заборгованості у розмірі 212 448,35 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 визнано дії головного державного виконавця щодо здійснення розрахунку заборгованості неправомірними в частині здійснення розрахунку заборгованості по аліментах, виходячи з доходу боржника, за час перебування боржника на спрощеній системі оподаткування.

Зобов`язано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (м. Умань, Черкаської області) за період перебування ОСОБА_2 на спрощеній системі оподаткування, відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України.

Таким чином, остаточний розмір заборгованості зі сплати відповідачем аліментів на користь позивача було встановлено постановою Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 2-1944-07, постановами та розрахунками державного виконавця, як і було встановлено факт не сплати заборгованості зі сплати аліментів за усі минулі роки, за виключенням нетривалого періоду сплати, що вбачається з розрахунку державного виконавця.

Оскільки станом на дату досягнення дитиною повноліття заборгованість відповідача зі сплати аліментів була відсутня, державним виконавцем було закінчено виконавче провадження.

Вважає, що зазначені вище обставини, які передували остаточному виконанню рішення суду, свідчать про умисне невиконання відповідачем рішення суду та ухилення від його виконання.

У зв`язку з тривалим та систематичним невиконанням відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів, з нього додатково на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі 1 548 805,42 грн., яку позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 145 977 гривень 11 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Рішення суду обґрунтоване тим, що заборгованість з аліментів мала місце, хоча і була погашена відповідачем станом на час розгляду справи, і така заборгованість виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені).

Суд вказав, що оскільки поточної заборгованості по сплаті аліментів у вказаному випадку у відповідача перед позивачем не існує, а сукупна заборгованість, яка мала місце за період з моменту виникнення таких зобов`язань, а саме з 2007 року і до 2020 року, і на яку нараховується пеня, становить 155 602 гривні 43 копійки, з відповідача на користь позивача може бути стягнута пеня в розмірі, не більшому від вказаної суми заборгованості.

При визначенні суми пені, що підлягає до стягнення, суд взяв до уваги перерахунок розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 квітня 2021 року, наданий позивачем та з яким погоджуються відповідач і його представник, а також розрахунок неустойки (пені), наданий представником позивача.

Разом з тим, суд прийшов до висновку, що розмір пені, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, становить 145 977 гривень 11 копійок у зв`язку із тим, що за період з листопада 2020 року до квітня 2021 року відповідачу до сплати було нараховано 13 400,43 грн., із яких в лютому 2021 року ним було сплачено аліменти загалом в сумі 27 000,00 грн., в тому числі наперед, що виключає нарахування пені на суму переплати, а тому при обчисленні пені, з урахуванням сплати заборгованості за вказаний період, загальний її розмір в сумі 155 602 гривні 43 копійки підлягає зменшенню на 9625,32 грн. пропорційно до зменшення кількості днів прострочення.

07 березня 2023 року представником позивача адвокатом Григоренком А.О. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 32250 грн.

Додатковим рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2023 року заяву представника позивача задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32250 грн.

Суд першої інстанції вказав, що представником позивача надано належні докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та оскільки рішенням суду позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, але при цьому визнано, що заборгованість по сплаті аліментів мала місце, однак, з урахуванням обмеження визначеного законодавством, розмір пені, заявлений позивачем, судом був зменшений, суд прийшов до висновку, що компенсація судових витрат пов`язаних із наданням правової допомоги по вказаній справі можлива в повному розмірі.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Сандугей Ігор Вікторович подав апеляційну скаргу та з урахуванням доповнень до апеляційної скарги просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2023 року і постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; скасувати додаткове рішення Уманського міськрайонного суду від 28 березня 2023 року постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

У апеляційній скарзі вказує, що в матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів. Вважає, що перерахунок розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (від 02 листопада 2020 року), здійснений 15 квітня 2021 року, у якому вказано, що заборгованість відсутня, є єдиним дійсним.

Зазначає, що факт обізнаності з рішенням суду про стягнення аліментів, на підставі якого позивач обґрунтовує свої право на стягнення пені, і який суд першої інстанції вважає встановленим, є недоведеним.

Стверджує, що оскільки з 2013 року по 2020 рік не було відкритого виконавчого провадження, відповідач не вчиняв і не міг вчиняти дії по ухиленню від сплати аліментів.

Після звернення позивача за відновленням виконавчого провадження ОСОБА_2 у серпні-жовтні 2020 року виплатив 122090 грн на рахунок виконавчої служби (оскільки інформації про реквізити ОСОБА_1 не мав), а решта була виплачена в лютому після остаточного вирішення питання про розмір виплат в суді.

Вказує, що відповідач постійно та регулярно сплачував кошти на утримання дитини до 2016 року, а також додаткові витрати, яких потребувала дитини та про які просила позивач, що підтвердила позивач в судовому засіданні 20 грудня 2022 року.

Зазначає, що відповідач з об`єктивних причин не міг виплачувати утримання дитини з 2016 року по 2020 рік, зважаючи на відсутність реквізитів позивача, відсутність її місця проживання в Україні, що унеможливлювало відправку аліментів Укрпоштою, а також відсутність відкритого виконавчого провадження.

Вважає, що суд помилково визначив розмір пені, виходячи із загальної суми нарахованих аліментів 155602,43 грн, а не із суми заборгованості, яка була відсутня на час подання позову.

Крім того вказує, що судом не було враховано обставин щодо становища платника аліментів, який вказував, що на час розгляду справи на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та дружина від іншого шлюбу; а також що у зв`язку із війною в Україні у відповідача суттєво знизився рівень доходів протягом 2022 року, що відповідно до положень ч. 2 ст. 196 СК України є підставою для зменшення розміру неустойки.

Також звертає увагу, що додатковим рішенням суду першої інстанції стягнуто із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у повному розмірі, хоча позовні вимоги задоволено частково, тому вважає, що розмір судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог повинен становити 3031,50 грн.

Представник позивача адвокат Григоренко Андрій Олександрович подав відзиви на апеляційну скаргу та вказуючи на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2023 року і додаткове рішення Уманського міськрайонного суду від 28 березня 2023 року.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 , шлюб між якими був розірваний 25 липня 2007 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 ), є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 1495, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 серпня 2007 року, яке вступило в законну силу, у відповідності до відмітки на рішенні, 07 вересня 2007 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, до повноліття сина, починаючи з 14 серпня 2007 року.

Згідно з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_2 був присутнім при розгляді вказаної справи, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Також у вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_2 фактично проживає та працює в м. Києві.

Виконавчий лист перебував на виконанні Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, номер виконавчого провадження 8221136, яке було відкрито 07 лютого 2008 року, та закрито 28 грудня 2013 року, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 (направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС), оскільки державним виконавцем встановлено, що боржник змінив місце роботи та працює в м. Біла Церква, що підтверджується витягом ВП-спецпідрозділ сформованого 12 вересня 2019 року.

Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Ю.П. від 21 липня 2020 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1944, виданого 27 серпня 2007 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від доходу відновлено.

Сторонами визнається розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, проведений державним виконавцем 15 квітня 2021 року на виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року (т. 1 а.с. 43-47).

Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість зі сплати аліментів станом на 06 квітня 2021 року відсутня, оскільки загальна сума нарахованих аліментів становить 155602,43 грн, а ОСОБА_2 сплачено 161590 грн.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що заборгованість, яка мала місце до серпня 2020 року, становить 155602,43 грн, оскільки зазначена сума загальна сума нарахованих аліментів з 14 серпня 2007 року по 06 квітня 2021 року.

Водночас згідно із вказаним розрахунком станом на 01 серпня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів з урахуванням здійснених відповідачем платежів у травні, серпні, вересні, листопаді 2014 року та січні 2015 року становить 134984,35 грн.

Згідно з частиною першою статі 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно зі статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 частково виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів у 2014 та 2015 роках, належних доказів невиконання рішення суду із причин, що об`єктивно від нього не залежали, відповідачем не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 2013 року по липень 2020 року виконавче провадження було фактично відсутнє, не спростовує наявність заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період, що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця, з яким погодився відповідач.

Колегія суддів погоджується із твердженнями суду першої інстанції щодо обізнаності відповідача про рішення суду, яким з нього стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, а отже, і про наявність у ОСОБА_2 обов`язку зі сплати аліментів.

Посилання скаржника на те, що він добровільно надавав позивачці допомогу на утримання сина не підтверджені належними доказами, тому не є підставою для встановлення відсутності вини у виникненні заборгованості за сплати аліментів.

Про визнання відповідачем заборгованості зі сплати аліментів також свідчить той факт, що починаючи із серпня 2020 року ОСОБА_2 здійснював її погашення, та у лютому 2021 року повністю сплатив нараховану державним виконавцем суму аліментів до повноліття дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заборгованість зі сплати аліментів виникла із вини відповідача, оскільки належних доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Судом першої інстанції правильно визначено, що нарахована позивачем сума пені значно перевищує як розмір заборгованості зі сплати аліментів, так і загальну суму аліментів, які підлягали до сплати відповідачем за весь період їх стягнення.

З огляду на викладене, з урахуванням положень статті 196 СК України, оскільки фактично заборгованість зі сплати аліментів була встановлена державним виконавцем після поновлення виконавчого провадження у липні 2020 року, колегія суддів вважає, що суму пені, яка підлягає до стягнення із відповідача, слід визначити саме із розміру заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на серпень 2020 року, що становить 134984,35 грн.

Твердження скаржника, що відповідач з об`єктивних причин не міг виплачувати утримання дитини з 2016 року по 2020 рік, зважаючи на відсутність реквізитів позивача, відсутність її місця проживання в Україні, що унеможливлювало відправку аліментів Укрпоштою, а також відсутність відкритого виконавчого провадження, не спростовують наявність заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано обставин щодо становища платника аліментів, який вказував, що на час розгляду справи на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та дружина від іншого шлюбу; а також що у зв`язку із війною в Україні у відповідача суттєво знизився рівень доходів протягом 2022 року, що відповідно до положень ч. 2 ст. 196 СК України є підставою для зменшення розміру неустойки, колегія суддів вважає безпідставними. Так, заборгованість зі сплати аліментів виникла та була сплачена відповідачем ще до введення в Україні воєнного стану, а наявність у відповідача інших малолітніх дітей та іншої сім`ї не є підставою для невиконання зобов`язань зі сплати аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу.

Переглядаючи додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 32250 грн, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду щодо компенсації таких витрат у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції задоволено на 8,7 %, із відповідача слід стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 2805,75 грн (32250 грн * 8,7% / 100%).

З урахуванням стягнутої апеляційним судом суми пені 134984,35 грн із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1349,84 грн.

У зв`язку із задоволенням апеляційних вимог ОСОБА_2 на 7,5 % за рахунок держави йому слід компенсувати судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 164,22 грн (2189,66*7,5/100).

Шляхом взаємозаліку із ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1185,62 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Сандугей Ігоря Вікторович; скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2023 року та додаткового рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2023 року; прийняття у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ; стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 134984 гривні 35 коп та витрат на правничу допомогу в розмірі 2805 гривень 75 коп.; стягнення із ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1185 гривень 62 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 адвоката Сандугей Ігоря Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2023 року та додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2023 року скасувати та прийняти у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 134984 гривні 35 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2805 гривень 75 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1185 гривень 62 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 01 червня 2023 року.

Судді