Справа № 509/2951/23
УХВАЛА

01 червня 2023 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглянувши в приміщенні суду в смт. Овідіополь матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 року представник ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на: частину об`єкту розташованого на торговому місці 2495 на вул. Заводська, контейнерного комплексу № НОМЕР_1 ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 ; збірно-розбірний павільйон площею 10,97 кв м розташований на торговому місці № НОМЕР_2 на території сектору №1 ТСК №1 на території ТОВ «Промтоварний ринок»; частину об`єкта, розташованого на торговому місці 2531 на вул. Заводська, контейнерного комплексу № НОМЕР_1 ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 ; частину об`єкта, розташованого на торговому місці 2490 на АДРЕСА_2 , контейнерного комплексу № НОМЕР_1 ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_1 ; частину об`єкта, розташованого на торговому місці 546 на території сектору №1 ТСК №1 на території ТОВ «Промтоварний ринок».

01.06.2023 року представник позивача адвокат Гайдай Я.Ф. подала до суду заяву щодо визначення підсудності даного спору, вказавши, що згідно договорів, доданих до матеріалів справи, об`єкти, які знаходяться на торгових місцях на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: АДРЕСА_1 , - є невід`ємною частиною від земельних ділянок, на яких вони розташовані. Визнання права власності на вказані нерухомі об`єкти є в подальшому підставою для укладення договору про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності із власником земельної ділянки, на якій вони розташовані.

До відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду, суддею з`ясувано, що позов пред`явлено з порушенням правил підсудності, у зв`язку з наступним.

З відповіді № 92194 від 30.05.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Суд зазначає, що підстави для застосування виключної підсудності відсутні, адже виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 640/16548/16-ц, до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про: право власності на таке майно; право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України, далі -ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 цього Кодексу); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 цього Кодексу); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди, тощо; визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництва нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд у Постанові від 10.10.2019 року по справі № 61-14226св19 вказав на те, що «у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності».

Крім цього, згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, - перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ч.2 ст.181 ЦК рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ч.2 ст.28 закону «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 м2 по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

У ч.4 ст.28 закону №3038-VI передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, міститься визначення терміна «будівля», їх перелік та класифікація тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

Оскільки тимчасова споруда не є нерухомістю, то законом не вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору відчуження чи оренди такої споруди, відсутня необхідність державної реєстрації вказаного майна.

Проте позивач просить визнати за ним право власності на об`єкти та збірно-розбірні павільйони, які розміщені на території ТОВ «Промтоварний ринок», жодних відомостей що вказані об`єкти є саме нерухомим майном не міститься.

Додані до позовної заяви договори оренди торгових об`єктів не містять інформації щодо належності даних об`єктів до нерухомих речей. Також вказані договри оренди не посвідчені нотаріально, що додатково свідчить про належність даних об`єктів до рухомого майна, оскільки до нерухомості застосовується правило обов`язкового нотаріального посвідчення та державна реєстрація договорів оренди щодо такого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, а саме, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 - даний позов підсудний не Овідіопольському районному суду Одеської області, а Приморському районному суду м. Одеси.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин, з метою всебічного і об`єктивного розгляду даної справи і з метою дотримання правил підсудності, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю Приморському районному суду м. Одеси.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 260 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності до Приморського районного суду м. Одеси (вулиця Балківська, 33, Одеса, Одеська область, 65029).

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Суддя: Є. М. Панасенко