ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/9896/21 Номер провадження 22-ц/814/2955/23Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе К. Ш. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Косогор Сергія Федоровича

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2023 року у складі судді Харабадзе К. Ш.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, про що свідчить розписка про передачу грошей.

У визначений у розписці строк відповідач суму грошей не повернула, про що свідчать надіслані на адресу відповідача вимоги, які не були нею виконані.

Сума заборгованості становить 20 000 доларів США.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 20 000 доларів США та судові витрати у справі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2021 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на будинок житловою площею 68,80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2003, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Чижовою Н. А. за реєстровим № 1152.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (окремі суди Сумської, Харківської областей)» змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ цього суду Полтавському районному суду Полтавської області.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 20 000 доларів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 874 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Косогор С. Ф. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції, встановивши факт отримання грошових коштів у борг, вирішив, що борг має бути повернутий в строки та у порядку, встановлені статтею 530 ЦК України, тобто протягом 7 днів, в той час як відповідно до пункту 2 частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлено строк повернення позики, позика має бути повернута протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Вказує, що відповідачем не отримано жодної вимоги про повернення боргу за адресою її місця проживання, про що свідчить відсутність зворотних повідомлень про отримання вимог.

Зазначає, що позивачам не було надано оригіналу розписки для огляду її судом в судовому засіданні за неодноразовими клопотаннями представника відповідача, оскільки існують сумніви в її існуванні взагалі, а в матеріалах справи міститься лише її завірена копія, що, на думку апелянта, також вказує на грубе порушення норм процесуального права з боку суду першої інстанції щодо не розгляду вказаного клопотання та прийняття судом помилкового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 20.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, про що складено розписку, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 одержала в борг у ОСОБА_2 20 000 доларів США, які зобов`язалась повернути на вимогу.

Факт отримання нею грошових коштів та написання вказаної розписки відповідач в суді не заперечувала.

10 та 30 листопада 2021 року позивач направляв на адресу відповідача засобами поштового зв`язку вимогу про повернення грошей за розпискою від 20.03.2019 у розмірі 20 000 доларів США.

На час розгляду справи в суді грошові кошти позивачу не повернуті, про що свідчить оригінал розписки, що є в матеріалах справи (а. с. 94), наданий позивачем на вимогу суду.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

По справі встановлено та не заперечується апелянтом, що кошти в сумі 20 000 доларів США були отримані відповідачем ОСОБА_1 від позивача ОСОБА_2 , доказів повернення грошових коштів позикодавцеві матеріали справи не містять, а наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Доказів того, що сторони мали на меті іншій правочин, по справі не надано і суду таких обставин не доведено, та оскільки договір позики ніким не оспорювався та його недійсність прямо не встановлено законом та він не визнаний судом недійсним, в силу положень статті 204 ЦК України даний договір є правомірним.

Отже, встановивши, що відповідач не виконала умов укладеного із позивачем договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якої та отримання спірної суми коштів ОСОБА_1 не заперечувала, у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернула, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач зобов`язана повернути позивачу вказану суму боргу.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо непред`явлення позивачем вимоги про повернення суми боргу та неправильного застосування судом норм матеріального права у частині визначення строку виконання зобов`язання відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки статтею 530 ЦК України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 ЦК України.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21), що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зі змісту розписки ОСОБА_1 від 20.03.2019 вбачається, що строк виконання нею обов`язку з повернення позики визначений моментом пред`явлення вимоги, отже, пред`явлення позивачем через суд вимоги про стягнення боргу за договором позики у визначеній законом процесуальній формі - формі позову свідчить про настання строку виконання зобов`язання, яке на час розгляду справи відповідачем виконано не було, одержані у борг грошові кошти позивачеві не повернуті.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин сторін та нормами права, які їх регулюють, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, який доводами апеляційної скарги не спростовується.

За наведених обставин апеляційна скарга представника відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Косогор Сергія Федоровича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна