Постанова

Іменем України

29 травня 2023 року

м. Київ

справа № 201/4759/22

провадження № 61-3963св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Український державний хіміко-технологічний університет»,

третя особі - ректор Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» Сухий Костянтин Михайлович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Барильської А. П., Деркач Н. М., Куценко Т. Р. від 16 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила у серпні 2022 року, до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» (далі - ДВНЗ «УДХТУ»), третя особа - ректор ДВНЗ «УДХТУ» Сухий К. М., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 1978 року перебувала у трудових відносинах з ДВНЗ «УДХТУ». Наказом № 21 від 18 лютого 2022 року, у зв`язку зі змінами в організації праці, із скороченням фінансування, а також скороченням штату працівників 04 квітня 2022 року позивачку було попереджено про майбутнє вивільнення. 08 квітня 2022 року її примусили написати заяву на відпустку без збереження заробітної плати заднім числом з 01 квітня по 15 квітня 2022 року. Указувала, що 04 квітня 2022 року її викликали на роботу щоб підписати попередження про звільнення датоване ще 23 лютим 2022 року, в якому було зазначено, що її посада підлягає скороченню з 01 травня 2022 року та що на даний момент в університеті відсутні вакантні посад. 30 травня 2022 року її ознайомили з повідомленням про те, що станом на 30 травня 2022 року посади які відповідають її кваліфікації відсутні.

Зазначала, що з 01 червня по 24 червня 2022 року, включно, позивачка перебувала в основній відпустці. 27 червня 2022 року вийшла на роботу, де її було повідомлено про звільнення з 24 червня 2022 року, про що видано відповідний наказ. На зворотному боці копії наказу зазначила про те, що станом на 27 червня 2022 року грошову компенсацію не отримала, посада згідно з класифікатором професій не виправлена, у зв`язку з чим трудову книжку не отримала.

Посилаючись на те, що трудові права позивачки грубим чином порушені, звільнено її незаконно, у трудовій книжці допущено помилку, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ № 260-К від 23 червня 2022 року ДВНЗ «УДХТУ» про звільнення позивачки; поновити її на посаді редактора технічного ДВНЗ «УДХТУ»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 500 грн; зобов`язати ДВНЗ «УДХТУ» зробити запис у трудовій книжці позивачки згідно з назвою посади, зазначеної у Класифікаторі професій - редактор технічний та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відбулося скорочення штату працівників у ДВНЗ «УДХТУ», про вказане скорочення позивачку було завчасно попереджено. Також позивачку було повідомлено про те, що відсутні вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю позивачки, та ознайомлено її з усіма існуючими посадами.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року в частині відмови про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади технічного редактора редакційно-видавничого відділу ДВНЗ «УДХТУ» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 24 червня 2022 року на 25 червня 2022 року, про що внести відповідні зміни до запису в трудову книжку ОСОБА_1 до наказу № 260-к від 23 червня 2022 року. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги є недоведеними, однак позивачку було звільнено 24 червня 2022 року, тобто в останній день відпустки, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України. У той же час, наслідком звільнення працівника у період відпуски є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, у якій просить направити справу на новий розгляд.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 761/16207/20, від 22 травня 2019 року в справі № 753/3889/17, від 28 квітня 2021 року в справі № 755/14564/18, від 27 березня 2019 року в справі № 214/9097/13-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У травні 2023 року на електронну адресу Верхового Суду надійшов відзив від ДВНЗ «УДХТУ» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. Зазначає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, такими, що не підтверджують незаконності оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 201/4759/22 з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 , з 1978 року працювала у ДВНЗ «УДХТУ».

Згідно з наказом МОН України «Про затвердження Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації» від 11 січня 2014 року № 26, ОСОБА_1 було переведено на посаду технічного редактора РВВ.

Наказом № 21 від 18 лютого 2022 року у зв`язку із змінами в організації праці, із скороченням фінансування Університету, а також скороченням штату працівників, позивачку попереджено про вивільнення посади технічного редактора зі штату працівників редакційно-видавничого відділу ДВНЗ «УДХТУ».

Згідно заяви ОСОБА_1 , з 01 по 15 квітня 2022 року вона знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати.

04 квітня 2022 року позивачку було попереджено про можливе майбутнє вивільнення, оскільки посада, яку вона обіймає, з 01 травня 2022 року, підпадає під скорочення. Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; також позивачку було повідомлено що вакантні посади, які б могли бути їй запропоновані для подальшого працевлаштування, у відповідача відсутні.

Позивачці було повторно повідомлено, що станом на 30 травня 2022 року в Університеті відсутні вакантні посади відповідно до її кваліфікації. Однак її було ознайомлено з усіма вакантними посадами в Університеті на той час.

З 01 червня по 24 червня 2022 року ОСОБА_1 знаходилась в щорічній основній відпустці.

Наказом № 260-К від 23 червня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з 24 червня 2022 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-то: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених пункту 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі чи організації.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення позивачки на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судом, обґрунтовано виходив із того, що у відповідача мало місце скорочення штату, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення і запропоновано вільні посади, від яких позивачка відмовилася, у зв`язку із чим відповідач мав всі підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Апеляційний суд звернув увагу на те, що наказом від 23 червня 2022 року № 260-К, позивачку було звільнено 24 червня 2022 року, тобто в останній день відпустки.

Наслідком звільнення працівника у період відпустки є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2019 року в справі № 545/1151/6-ц, провадження № 61-17196вв19, та у постанові від 23 вересня 2020 року в справі № 937/7998/19-2, провадження № 61-7751св20).

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд правильно вважав за необхідне змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади технічного редактора редакційно-видавничого відділу ДВНЗ «УДХТУ» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 24 червня на 25 червня 2022 року, про що внести відповідні зміни до запису в трудову книжку ОСОБА_1 і до наказу № 260-к від 23 червня 2022 року.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилалася на те, що відповідно до статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», її мали звільнити першим робочим днем після відпустки.

Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Убачається, що апеляційний суд установивши, що позивачку було звільнено в останній день її відпустки, змінив дату її звільнення, що не суперечить положенням статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Висновки апеляційного суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Постанова суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам процесуального права, тому інші наведені в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун