Справа № 438/281/23 Головуючий у 1 інстанції: Хемич О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2031/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Бориславської міської ради, орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним (батьком дитини), за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 20.10.2012 року перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 03 січня 2023 року.

У шлюбі в них народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає на даний час з ним, а відповідачка після розірвання шлюбу проживає окремо, фактично самоусунувшись від виховання сина та його матеріального утримання.

Зазначав, що він із сином проживають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , і перебувають на обліку за місцем проживання, як внутрішньо переміщені особи, оскільки приїхали з Луганської області, яка на даний час належить до тимчасово окупованої території, де проходять активні бойові дії.

Той факт, що дитина проживає разом з ним за вказаною адресою, підтверджується й актом обстеження умов проживання малолітнього, складеним комісією у справах дітей Бориславської міської ради від 08.02.2023 року, в якому зафіксовано, що дитина має окрему кімнату, ліжко для сну, комп`ютерну техніку для навчального процесу та загального розвитку, шафу для одягу, забезпечений повноцінним харчуванням, для дитини створено умови для нормального розвитку, виховання та життєдіяльності.

Також вказує, що він не зловживає спиртними напоями і має постійне місце праці у четвертому відділенні 38 ДПРП 6 ДПРЧ 7 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Львівській області, відповідно до наказу №151 від 16.09.2022 року, відтак, може повністю забезпечити дитину, позаяк, відповідачка хоче повертатися в Луганську область для постійного проживання, у зв`язку з чим він (позивач) звернувся до виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування, із заявою про визначення місця проживання дитини разом із ним, на що отримав позитивний висновок.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 26 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Наголошує, що аналіз норм матеріального права та судової практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, в першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Звертає увагу, що малолітній син вже більше двох років проживає разом із ним, з цього часу його мати - відповідачка ОСОБА_2 фактично самоусунулась від виховання сина, не цікавиться станом його здоров`я, розвитком та навчальним процесом, водночас, виявила бажання повернутись проживати в м. Сватове Луганської області і забрати з собою сина, незважаючи на те, що на вказаній території ведуться активні бойові дії і є велика небезпека для життя та здоров`я дитини.

Апелянт просить визначити місце проживання дитини разом із ним, урахувавши висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця поживання дитини з батьком.

Додатково наголошує, що малолітній син був допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції та пояснив, що бажає проживати з батьком, а з матір`ю спілкується не часто.

Апелянт вважає, що таке визначення місця проживання дитини якнайкраще відповідатиме інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі.

Наголошує, що вказане вирішення спору не впливатиме на взаємовідносини дитини з матір`ю, оскільки це не позбавить матір її права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь у її вихованні.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відповідачка ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.11.2023 року, є дата складення повного судового рішення - 24.11.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом встановлено, що з 20.10.2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 03 січня 2023 року.

У шлюбі в сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зареєстрованим місцем постійного проживання сторін та малолітнього ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.02.2023 року №1301-, фактичним місцем проживання позивача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.02.2023 року №1301-, фактичним місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: АДРЕСА_1 .

Факт проживання дитини з батьком за вказаною вище адресою підтверджується також актом обстеження умов проживання малолітнього, складеним службою у справах дітей Бориславської міської ради від 08.02.2023 року.

Згідно з наказом №151 від 16.09.2022 «Про закріплення особового складу 5,6,7 ДПРЧ та 37,38 ДГІРЧ 7 ДПРЗ за черговими караулами відділеннями» ГУ Держаної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, ОСОБА_1 закріплено в четверте відділення 38 ДПРЧ 6 ДГІРЧ 7 ДПРЗГУ ДСНС України у Львівській області.

Мати дитини - відповідачка ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.04.2022 №1313-.

Таким чином, відповідачка з моменту переселення з Луганської області проживає та взята на облік внутрішньо переміщених осіб окремо від дитини і заперечень щодо реєстрації місця проживання дитини разом із батьком по АДРЕСА_1 не висловлювала і упродовж всього часу проживання на території Львівської області не ставила питання про визначення місця проживання дитини разом із нею, оскільки жодних доказів про це в матеріалах справи немає, як і немає доказів, які б підтверджували дії відповідачки та її бажання щодо повернення дитини в Луганську область за місцем її постійного проживання, а навпаки, відповідачка визнавала ту обставину, що дитина тривалий час проживає лише з батьком і виявляє особисту прихильність до батька, вказуючи при цьому, що «сам син не хоче проживати з нею» (див. відзив на позовну заяву). Також відповідачка не висловлювала заперечень проти рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради від 02.03.2023 року №69, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - позивачем ОСОБА_1 , підтверджуючи, зокрема, ту обставину, що вона не працевлаштована, відтак, матеріально не може утримувати сина (див. відзив на позовну заяву).

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою відповідачка не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітнього сина, який проживає разом із батьком і знаходиться на його утриманні, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із батьком у позасудовому порядку.

З урахуванням наведених вище норм матеріального права і встановлених обставин справи, в колегії суддів відсутні правові підстави для інших висновків по суті вирішення даної справи, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного позову, судом не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 24 листопада 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич