П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Київ

Справа № 753/9581/22

Провадження № 22-ц/824/1549/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 24 травня 2023 року

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В., стягувач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 боржник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відділ примусового виконання рішень, орган державної виконавчої служби) Мурихіна С. В. у виконавчому провадженні № 63718729.

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 63718729 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/2965/20-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 дол. США. Постановою державного виконавця від 30.11.2020 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на його рахунках в банківських установах. На виконання цієї постанови було накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, призначених для отримання заробітної плати та пенсії, а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335). 03.08.2022 на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надіслано заяву про зняття арештів з грошових коштів на вказаних рахунках, проте у задоволенні цієї заяви було відмовлено.

Посилаючись на те, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати і пенсії, є рахунками із спеціальним режимом, на які відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, боржник просив:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Мурихіна С. В. щодо залишення (не зняття) арешту, накладеного на його рахунки постановою від 30.11.2020;

- скасувати постанову державного виконавця від 30.11.2020 в частині накладення арешту на пенсійний картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); картковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299) та картковий рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335), який використовуються для отримання заробітної плати;

- зняти арешт з вищевказаних карткових рахунків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. у виконавчому провадженні № 63718729 щодо незняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 після отримання документального підтвердження, що вказані рахунки призначені для зарахування на них заробітної плати та пенсії.

Зобов`язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. у дводенний строк з дня набрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Фондом гарантування вкладів фізичних подано апеляційні скарзі, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу суд першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі.

Зокрема, в своїй апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначає про те, що в абзаці другому частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко зазначено: «Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої ті 34 цього Закону».

Іншого порядку зняття арешту з рахунку даною статтею не передбачено.

Таким чином, саме на банківську установу, де відкрито рахунок боржником, покладено повноваження щодо повернення постанови виконавця без виконання у разі визначення рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу фактично дає змогу боржнику не виконувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь у гарантування вкладів фізичних осіб майнову шкоду у розмірі 26 502 632,50 дол. США, нівелюючи частину 1 та 2 ст.129-1 Конституції України де визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Отже, з урахуванням наведених норм закону державним виконавцем не було порушено вимоги Закону, а підстави для визнання протиправною бездіяльність Відділу відсутні.

В апеляційній скарзі представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вказує про те, що підставою звернення боржника ОСОБА_1 до Дарницького районного суду м. Києва із скаргою стало те, що постановою про арешт коштів боржника, прийнятою головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.11.2021 року, в рамках виконавчого провадження (ВП №63718729) було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Зазначені дії головним державним виконавцем були вчиненні у відповідності до ч. 1 та ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведенного опису. Постанова про арешт майна (коштів) божника виносить виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Висновки суду першої інстанції суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду України що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року по справі №756/8815/20.

Головному державному виконавцю, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», не надходило підтверджуючих документів від фінансових установ AT «УкрСиббанк», ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ «Райффайзен Банк»), в яких відкриті карткові рахунки боржника - ОСОБА_1 , з інформацією про спеціальний режим використання рахунків боржника та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цих рахунках, заборонено законом.

Більш того фінансовими установами АТ «УкрСиббанк», ПАТ КБ ПриваБанк», АТ «Райффайзен Банк» було виконано постанову головного державного виконавця від 30.11.2021 року, прийняту в рамках виконавчого провадження № 63718729, та накладено арешт на грошові кошти боржника, а отже, у державного виконавця не було достатніх правових підстав для зняття арешту з грошових коштів боржника, що знаходяться в AT «УкрСиббанк» (МФО 351005), ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299), АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335) відповідно до вимог, викладених боржником у своєму листі від 01.08.2022 року.

Крім того, боржник ОСОБА_1 у своєму листі від 01.08.2022 року просив головного державного виконавця зняти накладений арешт з пенсійного карткового рахунку та двох карткових рахунків в банківських установах. При цьому, головним державним виконавцем відповідно до Постанови від 30.11.2022 року, прийнятої в рамках виконавчого провадження № 63718729, не було накладено арештуна пенсійний картковий рахунок та два карткових рахунки в банківських установах, про які йдеться у листі боржника від 01.08.2022 року, а було накладено арешт «...на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках...».

Вказує, що головний державний виконавець, в силу закону, не міг задовольнити вимоги листа боржника від 01.08.2022 року про зняття арешту з пенсійного карткового рахунку та двох карткових рахунків в інших банківських установах, адже по- перше: ним не було вчинено дій з накладення таких арештів на карткові рахунки, а по-друге: п. 1 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна (грошових коштів) боржника, а не зняття арешту з рахунків, що належать банківській установі та надані для використання клієнту банку - боржнику ОСОБА_1 .

Поданий боржником до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України лист від 01.08.2022 року, не містив законних вимог, які міг вчинити головний державний виконавець в силу відсутності повноважень, що надані йому ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, боржником ОСОБА_1 було надано у вигляді доказів того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом наступні документи: Довідка про доходи № 186 від 15.07.2022 року видана Київським геріатричним пансіонатом, з якої чітко вбачається відсутність відрахувань до ДВС 20% за грудень 2021 року та січень 2022 року. Окрім того з даної довідки незрозуміло, чи були таківідрахування в листопаді 2021року; Довідка про доходи №411520, видана пенсіонеру ОСОБА_1 , з якої взагалі незрозуміло, чи були відрахування до ДВС в розмірі 20%. Довідка №77070-17-1/16 від 18.07.2022 року, видана Міністерством фінансів України державна навчально-наукова установа «Академія фінансового управління», з якої взагалі незрозуміло, чи були відрахування до ДВС в розмірі 20%, як незрозуміло і статусу отриманого доходу боржником ОСОБА_1 в даній установі.

Таким чином, документи надані, боржником ОСОБА_1 , не підтверджують ані відрахування до ДВС в розмірі 20% (на що може претендувати стягувач), ані походження отриманого доходу, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В свою чергу, не з`ясування Дарницьким районним судом м. Києва в оскаржуваній ухвалі цих обставин у справі №753/9581/22 свідчить про передчасність застосування їм першої інстанції положень п. 1 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Такі дії суду першої інстанції свідчать про неврахування правових позицій Верховного Суду, що зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 по справі №756/8815/20.

Із правових висновків зазначеної постанови Верховного Суду вбачається, що суди під час розгляду скарг на дії державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти боржника повинні з`ясувати: правову природу походження коштів боржника, що знаходяться на рахунках; чи було здійснено відрахування до ДВС в розмірі 20% (на що може претендувати стягувач); походження отриманого доходу - чи він є заробітною платою, пенсією, стипендією іншим видом доходу на який заборонено звернення стягнення законом.

Дарницьким районним судом м. Києва в оскаржуваній ухвалі не було з`ясовано вказаних питань, а докази, які надані боржником ОСОБА_1 , не свідчать про правову природу ходження коштів боржника, що знаходяться на рахунках, здійснення відрахувань до ДВС в розмірі 20% та походження отриманого доходу від юридичних осіб.

Також, в резолютивній частині оскаржуваної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022 року по справі № 753/9581/22 суд зазначає: «... Зобов 'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. у дводенний строк з дня обрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 , а саме: НОМЕР_4 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299); НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335)...».

Зазначене Дарницьким районним судом м. Києва в оскаржуваній ухвалі зобов`язання для державного виконавця повністю суперечить положенням діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» вказано, що арешт на майно кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною 4 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» вказано для зняттявиконавцем арешту з усього майна (коштів).

Отже, на законодавчому рівні чітко визначено, що накладення арешту та його зняття можливе лише з майна (коштів) боржника.

В свою чергу Дарницький районний суд м. Києва в оскаржуваній ухвалі від 04.10.2022 року по справі № 753/9581/22 зобов`язав державного виконавця винести постановупро зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 , що повністю суперечить закону.

Отже, суд діяв помилково та неправомірно, в порушення вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», так як не встановив жодної обставини протиправності оскаржуваної постанови виконавця про арешт яка існувала би станом на момент її винесення

У відзиві на апеляцій скаргу ОСОБА_1 посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 63718729 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 дол. США.

Постановою державного виконавця від 25.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63718729 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 дол. США (т.2 а.с.140-141).

Постановою державного виконавця від 25.11.2020 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору. (т.2 а.с.149-150).

Постановою державного виконавця від 30.11.2021 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. (т.2 а.с. 155-156).

На виконання цієї постанови було накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, призначених для отримання заробітної плати та пенсії, а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Постановою державного виконавця від 14 лютого 2022 року звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_1 у розмірі 20% щомісяця до виплати загальної суми боргу 817 289 949,05 грн.(т.2 а.с.157-159).

Постановою державного виконавця від 14 лютого 2022 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує останній у АТ «Універсал банк» у розмірі 20 % у розмірі 20% щомісяця до виплати загальної суми боргу 817 289 949,05 грн.(т.2 а.с.160-162).

Постановою державного виконавця від 14 лютого 2022 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує останній у Державній навчально-науковій установі «Академія фінансового управління» у розмірі 20% щомісяця до виплати загальної суми боргу 817 289 949,05 грн. (т.2 а.с.163-165).

Постановою державного виконавця від 14 лютого 2022 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує останній у Київському геріатричному пансіонаті у розмірі 20% щомісяця до виплати загальної суми боргу 817 289 949,05 грн. (т.2 а.с.166-168).

Постановою державного виконавця від 14 лютого 2022 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує останній у Державній установі «Інститут економіки та прогнозування Національної академії наук України» у розмірі 20% щомісяця до виплати загальної уми боргу 817 289 949,05 грн. (т.2 а.с.169-171).

01.08.2022 боржник в особі представника ОСОБА_2 звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з грошових коштів на рахунках, що мають спеціальний режим призначення, до якої, зокрема, додав копії довідок про доходи та виписки по картковим рахункам.

Листом від 22.08.2022 орган державної виконавчої служби в особі в.о. заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень, відмовив у задоволенні заяви пославшись на те, що саме на банківську установу покладено повноваження щодо повернення постанови виконавця без виконання у разі визначення рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. покладено на банківську установу, де відкрито такі рахунки проте у задоволенні цієї заяви було відмовлено.

У серпні 2022 боржник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відділ примусового виконання рішень, орган державної виконавчої служби) Мурихіна С. В. у виконавчому провадженні № 63718729.

Скарга обґрунтована такими обставинами, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 63718729 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/2965/20-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 дол. США. Постановою державного виконавця від 30.11.2020 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на його рахунках в банківських установах. На виконання цієї постанови було накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, призначених для отримання заробітної плати та пенсії, а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335). 03.08.2022 на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надіслано заяву про зняття арештів з грошових коштів на вказаних рахунках, проте у задоволенні цієї заяви було відмовлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. у виконавчому провадженні № 63718729 щодо незняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 після отримання документального підтвердження, що вказані рахунки призначені для зарахування на них заробітної плати та пенсії.

Зобов`язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. у дводенний строк з дня набрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, діючи у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний був зняти арешт з коштів на рахунках боржника не пізніше наступного робочого дня, а у разі недостатності наданих боржником документів для підтвердження спеціального призначення цих рахунків - витребувати відповідну інформацію від банківських установ.

Наведене означає, що при розгляді заяви представника боржника про зняття арешту з коштів на рахунках, призначених для зарахування на них пенсії та заробітної плати, державний виконавець діяв неправомірно та не у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а відтак порушені права та законні інтереси боржника (право на отримання винагороди за працю та право на соціальний захист) підлягають, а тому дійшов висновку про задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника були порушені.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження», встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої

статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону Закону України «Про виконавче провадження».

Судом установлено, що банки, прийнявши до виконання постанову про арешт коштів боржника на рахунках, не повідомили державного виконавця про призначення цих рахунків для зарахування на них пенсії та заробітної плати, і тим самим порушили банківське законодавство та Закон № 1404-VIII.

Разом з тим, норма статті 19 Закону № 1404-VIII надає сторонам виконавчого провадження право заявляти клопотання, а стаття 18 цього Закону зобов`язує виконавця розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання, суд вважає, що боржник, звернувшись до державного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів на рахунках та надавши документальне підтвердження призначення цих рахунків для зарахування пенсії та заробітної плати, скористався своїм законним правом на захист своїх прав та інтересів у спосіб, визначений законом.

За таких обставин державний виконавець, діючи у відповідності з вимогами Закону № 1404-VIII,як вірно зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, зобов`язаний був зняти арешт з коштів на рахунках боржника не пізніше наступного робочого дня, а у разі недостатності наданих боржником документів для підтвердження спеціального призначення цих рахунків - витребувати відповідну інформацію від банківських установ.

Підстави та порядок зняття арешту з майна (коштів) боржника регламентований статтею 59 Закону № 1404-VIII.

Однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (пункт 1 частини четвертої цієї статті).

Згідно з частиною другою статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що ухвала судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 постановлена з дотриманням вимог процесуального та матеріального законів, підстави для її скасування відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що саме на банківську установу, де відкрито рахунок боржником, покладено повноваження щодо повернення постанови виконавця без виконання у разі визначення рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, не заслуговують на увагу, та відхиляються судом як безпідставні, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, у разі недостатності наданих боржником документів для підтвердження спеціального призначення цих рахунків державний виконавець мав би витребувати відповідну інформацію від банківських установ.

Інші доводи апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, висновків суду першої інстанції, не спростовують і на законність постановленої ухвали не впливають.

Що стосується доводів апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не з`ясування судом першої інстанції зокрема, чи було здійснено відрахування до ДВС в розмірі 20%, то в цій частині суд вважає зазначити наступне.

Пунктом 7.4 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється державним виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

Отже, у разі якщо, у стягувача виникло питання щодо правильного і своєчасного відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника, останній не був позбавлений можливості звернутися до відповідних установ та/або до державного виконавця з цього приводу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої ухвали та відсутність підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна