ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/152/23 Справа № 175/1243/19 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головка Дмитра Вікторовича на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, правонаступником якого є Акціонерне товариство СЕНС БАНК, про визнання дій протиправними та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ Альфа-Банк, державного реєстратора ОКП Софіївське бюро технічної інвентаризації Волос О.В. про визнання дій протиправними та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 18 липня 2008 року між ним та ВАТ Сведбанк був укладений кредитний договір № 0304/0708/7l-005, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 150000 доларів США. З метою забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору 18 липня 2008 року між ним та ВАТ Сведбанк був укладений іпотечний договір № 0304/0708/7l-005-z, відповідно до умов якого він передав в іпотеку банку належне йому на праві власності майно, а саме: житловий будинок (літ.А) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 139 кв.м, житловою площею 54,3 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 . 22 лютого 2019 року державним реєстратором ОКП Софіївське БТІ Волос О.В. за заявою АТ Альфа-Банк прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45711657 від 27 лютого 2019 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , за АТ Альфа-Банк. Вважає, що вказана державна реєстрація речових прав є незаконною та протиправною, оскільки жодних договорів щодо спірного нерухомого майна з АТ Альфа-Банк він не укладав, повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки від банку не отримував, згоди на переоформлення належного йому нерухомого майна не надавав. Зазначене рішення державного реєстратора також порушує вимоги Закону України від 03 червня 2014 року Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки спірний будинок є предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та виступає як забезпечення зобов`язань позичальника за споживчим кредитом, наданим кредитною установою банком (частина перша статті 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг) в іноземній валюті (доларах США), загальна площа будинку 139 кв. м, що не перевищує встановлений цим Законом розмір. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії АТ Альфа-Банк та державного реєстратора ОКП Софіївське БТІ Волос О.В. щодо позбавлення його права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора ОКП Софіївське БТІ Волос О.В. від 22 лютого 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45711657, про реєстрацію права власності за АТ Альфа-Банк на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 139 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ Альфа-Банк, державного реєстратора ОКП Софіївське бюро технічної інвентаризації Волос О.В. про визнання дій протиправними та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Головко Д.В. просить рішення суду від 27 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ Альфа-Банк просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 27 травня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верхового Суду від 22 грудня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ Альфа-Банк про визнання протиправним звернення стягнення на предмет іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора обласного комунального підприємства Софіївське бюро технічної інвентаризації Волос О.В. про визнання протиправним звернення стягнення на предмет іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень змінено, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року клопотання АТ СЕНС БАНК задоволено. Залучено АТ СЕНС БАНК до участі у справі у якості правонаступника АТ Альфа-банк у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Головка Д.В. на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до АкТ Альфа-Банк про визнання дій протиправними та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (т.3 а.с.30, 31).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 1 Закону України Про іпотеку визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України Про іпотеку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України Про іпотеку, і за відсутності в договорі відповідних умов необхідно виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону Про іпотеку сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України Про іпотеку. У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У справі встановлено, 18 липня 2008 року між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0304/0708/71-005, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 150 000 доларів США на строк до 17 липня 2030 року включно.

18 липня 2008 року між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 у забезпечення виконання вимог кредитного договору від 18 липня 2008 року

№ 0304/0708/71-005 був укладений іпотечний договір № 0304/0708/71-005-z, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Петрик Н. П. та зареєстрований в реєстрі за №1130, за умовами якого в іпотеку банку передано житловий будинок (літ. А) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 139 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 липня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Петрик Н. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1124 (т.1 а.с.27-29).

Відповідно до пункту 12 іпотечного договору сторони погодили, що за вибором іпотекодержателя застосовуються один із таких способів звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду (пункт 12.1.); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 12.2.); згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене у пунктах 12.3.1. та 12.3.2. цього договору (пункт 12.3).

Згідно з пунктом 12.3.1. іпотечного договору сторони погодили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Відповідно до статті 37 Закону України Про іпотеку у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті пункту 12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації, права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. Сторони, з розумінням змісту 37 Закону України Про іпотеку свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту пункту 12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

Договором іпотеки від 18 липня 2008 року № 0304/0708/71-005-z передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Таким чином, згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеним між ПАТ Сведбанк та ПАТ Дельта Банк, ПАТ Сведбанк продав, а ПАТ Дельта Банк купив право вимоги за кредитними договорами разом з усіма договорами забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним та іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_1 (т.2 а.с.196-228, 229, 230).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеним між ПАТ Дельта Банк та АТ Альфа Банк, ПАТ Дельта Банк продав, а АТ Альфа Банк купив право вимоги за кредитними договорами разом з усіма договорами забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним та іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_1 (т.2 а.с.231-237, 238).

Позивачем було допущено порушення умов кредитного договору, у звязку з чим у позивача виникла заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 01 липня 2018 року становить - 113 980,12 доларів США.

АТ Альфа-Банк направили на адресу ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке ОСОБА_1 отримав 13 грудня 2018 року, що підтверджується повідомлення кур`єрської служби доставки (т.1 а.с. 94).

Отже передбачені статтею 35 Закону України Про іпотеку вимоги щодо направлення боржнику ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушень кредитного договору з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений спосіб банком були виконані.

22 лютого 2019 року державним реєстратором ОКП Софіївське БТІ Волос О.В. за заявою АТ Альфа-Банк прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45711657 від 27 лютого 2019 року: підстави виникнення права власності: кредитний договір, серія та номер: № 0304/07-8/71-005, виданий 18 липня 2008 року, видавник: сторони ВАТ Сведбанк, ОСОБА_1 ; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: № 11/12/18, виданий 11 грудня 2008, видавник: АТ Альфа-Банк; іпотечний договір, серія та номер: № 0304/0708/71-005-Z виданий 18 липня 2008 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Петрик Н.П. (т.1 а.с. 30, 31).

07 червня 2014 року набув чинності Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Слід зазначити, місцем реєстрації позивача ОСОБА_1 на час звернення до суду із позовними вимогами у цій справі зазначено - АДРЕСА_2 (т.1 а.с.3, 34).

З іпотечного договору № 0304/0708/71-005-z від 18 липня 2008 року, укладеного між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 вбачається, ОСОБА_1 в іпотеку банку передав житловий будинок (літ. А) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 139 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно даних ЦНАП Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року ОСОБА_1 не зареєстрований станом на 19 січня 2023 року на території Слобожанської ОТГ (т.3 а.с.5).

Таким чином, встановлено, позивач ОСОБА_1 не зареєстрований, не проживав на момент виникнення спору і не проживає на теперішній час у вказаному будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки (т.3 а.с.5).

Позивачем не надано доказів та матеріали справ не містять належних доказів на підтвердження того, що житло вказаний будинок, яке є предметом іпотеки, є житлом, яке дійсно використовувалося на час звернення до суду з цими позовними вимогами, чи використовується на теперішній час позивачем ОСОБА_1 , як місце його постійного проживання, не надано доказів, що цей будинок є єдиним житлом позивача.

Встановлено, з 30 серпня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу власниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по 1/2 частки кожний (т.3 а.с.53, 54)

Пунктом 4 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Закон України Про іпотеку прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.

При цьому, до прийняття Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

До правовідносин у цій справі стосовно реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем на підставі іпотечного застереження не застосовуються положення Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті щодо тимчасової заборони відчуження, оскільки встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки, не використовувався та не використовується позивачем як місце його постійного проживання, позивач не зареєстрований у вказаному будинку, матеріали справи не містять доказів, що цей будинок є єдиним житлом позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача не підтверджуються належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального є необгрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головка Дмитра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова