04.12.2023 Справа № 940/1440/23
Провадження по справі № 2/940/524/23
У Х В А Л А

04 грудня 2023 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Мандзюк С.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна,

встановив:

ОСОБА_1 пред`явив до Тетіївського районного суду Київської області позов до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Тетіївської міської ради 06.11.2000 року, належить ОСОБА_2 , шляхом заборони його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відтак, зважаючи на те, що житловий будинокз господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який позивач просить накласти арешт, є предметом позову, а також враховуючи, що зазначений вид забезпечення позову необхідний для подальшого уникнення можливості відчуження вищевказаного житлового будинку, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний житловий будинокз господарськими будівлями, який є співмірним із заявленими позовними вимогами та незастосування цього заходу може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Більш того, суд вважає, що невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може призвести до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист його прав.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову в частині накладення арешту на житловий будинокз господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки ОСОБА_2 , оскільки обмежується лише можливість розпорядитися цим спірним майном та вчиняти щодо нього будь-які реєстраційні дії.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Разом з тим, як передбачено положеннями ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд

постановив:

Заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. МАНДЗЮК