ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5874/23 Справа № 216/3324/22 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №216/3324/22 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання протиправними дій постачальника теплової енергії та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року (суддя Кузнецов Р.О., повний текст судового рішення складено 05 квітня 2023 року),

в с т а н о в и в :

В серпні 2022 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулося до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач здійснює постачання теплової енергії до нежитлового приміщення фізичної особи ОСОБА_1 для потреб опалення, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 1999 року. Будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним, подання теплоносія до будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача у відповідності до пункту 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18 травня 2005 року «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05), які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку. Отже, відповідач отримував теплову енергію, так як приміщення №3 не виокремлено від внутрішньобудинкового комплексу трубопроводів та обладнане для забезпечення опалення будинку. Теплова енергія до вказаного будинку КТМ «Криворіжтепломережа» подавалася безперервно, про що вказують акти, складені спільно з обслуговуючою (керуючою) компанією ТОВ «Дивобуд», яка обслуговує в системи опалення будинку АДРЕСА_3 про подачу теплоносія та припинення подачі. Відповідач має борг за надані послуги позивача за період з 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року в розмірі 11131,37 грн. Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позивачем було нараховані інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Сума збитків від інфляції 357,26 грн (з січень-травень 2021 року), 3% річних 117,24 грн (з 22 грудня 2020 року по 07липня 2020 року), які позивач просив стягнути з відповідача.

06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання протиправними дій постачальника теплової енергії та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у квартирі АДРЕСА_4 , з 2019 року офіційно зареєстрований ОСОБА_3 , 1995 року народження, тому саме він має сплачувати послуги централізованого опалення, за відповідними тарифами для населення, а не відповідач. Вважає дії позивача щодо нарахування заборгованості ОСОБА_1 за тарифами для підприємства протиправними та такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачем неправильно розрахований тариф на квартиру, оскільки вона є житловим приміщенням. Вважає, що своїми діями позивач спричинив відповідачу моральну шкоду, яка пов`язана з відчуттям несправедливості, приниженням честі, гідності та ділової репутації. Тому просив суд визнати протиправними дії КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо розрахунку заборгованості по оплаті за централізоване опалення у сумі 11131, 37 грн за період 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року, зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснити перерахунок заборгованості за цей період, застосувавши тариф для населення та зазначивши платником ОСОБА_3 , 1995 року народження, та стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» моральну шкоду в розмірі 6500,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року позов Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму боргу по оплаті за централізоване опалення в розмірі 11131,37 грн, суму збитків від інфляції - 35726 грн, 3% річних - 117,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання протиправними дій постачальника теплової енергії та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, стягнення моральної шкоди, завданої безпідставними вимогами, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_4 . 24 червня 2008 року ОСОБА_1 звертався до міського голови Кривого Рогу із заявою про надання дозволу на переведення вказаної квартири із житлового фонду в нежитловий фонд з метою розміщення офісу. 09 липня 2008 року рішенням виконкому Криворізької міської ради № 531 надано дозвіл на перепланування та переобладнання приміщення. Власника квартири зобов`язано отримати в Криворізькому регіональному відділі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області дозволи на виконання робіт з перепланування та переобладнання. Проте, власник вказаної квартири не реалізував дозвіл на переведення квартири в нежитловий фонд (офіс) та не робив ніяких переобладнань.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» Демченко А.Г. в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_4 на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 1999 року, який зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 23 червня 1999 року (а.с. 5).

Рішенням виконкому Криворізької міської ради №534 від 09 липня 2008 року переведено жилі приміщення у нежилі, серед яких й квартира АДРЕСА_4 . Пунктом 4.3. власників приміщень зобов`язано у місячний термін укласти договори з житлово-комунальними підприємствами на постачання комунальних послуг, утримання жилих будинків і прибудинкових територій (а.с. 6).

23 травня 2011 року між ФОП ОСОБА_2 та КПТМ «Криворіжтепломережа» було укладено договір №3028 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, укладено гарячого водопостачання і пари. Договір діє з 25 серпня 2008 року по 25 серпня 2013 року і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не надійде заява однієї із сторін про відмову від договору. Договір скріплений підписами та печатками сторін - КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця (а.с. 87-89).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року в розмірі 11131,37 грн, суму збитків від інфляції - 35726 грн, 3% річних - 117,24 грн. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини по наданню з боку КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживанню з боку відповідача комунальних послуг з теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 цього Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 частини 1 статті 1 цього Закону).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 ЦК України).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина 1 статті 29 Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено статтею 19 Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Так, згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов1язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_4 на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 1999 року.

Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача за період з 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року за постачання теплової енергії складає 11131,37 грн.

Враховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та застосування приписів статті 625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань за період з 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року.

Розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії, інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року не спростований відповідачем.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року в розмірі 11131,37 грн, інфляційних втрат - 357,26 грн, 3% річних - 117,24 грн.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не враховано, що квартира АДРЕСА_4 , не була переведена в нежитлове приміщення, що підтверджується Інформацією наданою ТзОВ «Дивобуд» від 11 вересня 2017 року, Інформацією наданою КП «Кривбасводоканал» від 25 жовтня 2017 року та Інформацією наданою Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради від 11 липня 2017 року, натомість, позивач нараховував за надані послуги як для нежитлового приміщення, що значно дорожче ніж послуги на житловий фонд, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, рішенням виконкому Криворізької міської ради від 09 липня 2008 року № 534 переведено жилі приміщення у нежилі, серед яких квартира АДРЕСА_4 (а.с.5). При цьому надані відповідачем листи ТзОВ «Дивобуд» та КП «Кривбасводоканал» з яких вбачається, що зазначеними організаціями за адресою: АДРЕСА_1 нараховуються комунальні послуги як по квартирі, яка знаходиться у житловому фонді, не є підтвердженням того, що вказана квартира дійсно знаходиться у житловому фонді за наявності рішення виконкому Криворізької міської ради від 09 липня 2008 року № 534 про переведення цієї квартири в нежитловий фонд. Відомостей щодо скасування чи недійсності вказаного рішення матеріали справи не містять.

Також не є підтвердженням того, що квартира АДРЕСА_4 не була переведена до нежитлового фонду відповідь начальника управління благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської Ради від 11 липня 2017 року, оскільки у вказаній відповіді зазначено, що відповідно до рішення виконкому Криворізької міської ради від 09 липня 2008 року № 534 було надано погодження щодо переведення жилого приміщення у нежиле, серед яких квартира АДРЕСА_4 , в той час як у вказаному рішенні чітко зазначено, що квартира АДРЕСА_4 переведена у нежитлове приміщення (а.с.5).

Крім того, рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року у справі № 216/6261/16, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачів, розірвання договору на постачання теплової енергії для потреб опалення відмовлено. З вказаного рішення вбачається, що позивач просив укладений договір оренди квартири за вищевказаною адресою, для використанні її під офіс, на постачання теплової енергії для потреб опалення визнати таким, що укладений під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах недійсним, та розірвати його. При цьому, судом зазначено, позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що квартира не була переведена в нежитлове приміщення, рішенням виконкому Криворізької міської ради від 09 липня 2008 року № 534 переведено жилі приміщення у нежилі, серед яких вказана квартира.

Також, рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року у справі № 216/3686/20, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 05 листопада 2018 року по 16 квітня 2020 року в розмірі 19592,06 грн, суму збитків від інфляції 228,74 грн, 3% річних 343,77 грн. З рішення вбачається, що вказана заборгованість нарахована за тарифами для нежитлового приміщення.

Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо укладення договору купівлі-продажу 17 липня 2023 року, з якого вбачається, що спірне приміщення продано як житлове, оскільки зазначений договір укладено в 2023 році, в той час як період, за який позивач просить стягнути заборгованість - з 01 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року.

Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста