Справа № 462/7070/22 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/906/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2022 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесено зміни до актового запису про народження 1054, зробленого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 22 червня 2002 року, змінивши відомості про батька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача щодо утримання сина, однак, він заперечував своє батьківство та необхідність надавати кошти на утримання сина, а у стягненні аліментів в судовому порядку їй відмовлено. Зазначає, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача, що, на її думку, є підставою для стягнення аліментів, починаючи з 01 січня 2005 року, тобто з моменту звернення до суду з позовом про визнання батьківства та до досягнення дитиною 18 років, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на у Львівському національному університеті імені Івана Франка на денній формі навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб, у зв`язку з чим не може працювати та потребує матеріальної допомоги, яку може надати відповідач. Вважає, що має право на стягнення з відповідача 6859 грн., що становить половину витрат, понесених нею на оплату навчання їхнього сина.

З наведених підстав просить:

-стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісяця на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року;

-стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісяця на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, починаючи з 15 вересня 2022 року до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрирічного віку у зв`язку з тим, яка із зазначених обставин настане першою;

-стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати в розмірі 6859 грн., що становить половину понесених нею витрат на оплату навчання їхнього сина.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісячно, починаючи з 09 грудня 2022 року, але не більше, ніж до досягнення сином 23-річного віку, за умови продовження навчання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Заочне рішення суду в частині відмови у стягненні аліментів за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року у зв`язку з тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року їй відмовлено у стягненні аліментів на утримання дитини через недоведеність батьківства відповідача. Зазначає, що з часу ухвалення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року змінилося багато обставин, зокрема, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 . Вказує, що відповідач не з`явився до експертної установи для проведення експертизи, а також не оскаржував рішення суду, яким визнано його батьком дитини, що, на її думку, в сукупності свідчить про те, що він з ним погодився. Вважає, що, знаючи про те, що він є батьком дитини, відповідач не надавав жодної допомоги на утримання дитини та ухилявся від сплати аліментів. Звертає увагу, що стягнення аліментів за минулий час можливо за період, що не перевищує 10 років. З наведених підстав просить змінити заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період, постановивши стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) за період з 01 січня 2013 року по 17 червня 2020 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з участю сторін відмовлено.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року призначено на 17 год. 00 хв. 22 травня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 30 травня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 22 травня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 30 травня 2023 року.

З апеляційної скарги вбачається, що заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні аліментів за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року, відтак в іншій частині заочне рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісячно за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що відповідач у період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року ухилявся від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , оскільки знав про наявність рішення суду, яким відмовлено у визнанні його батьком дитини та стягненні з нього аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача і ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесено зміни до актового запису про народження №1054, який зроблено Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінивши відомості про батька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 22 вересня 2022 року.

30 листопада 2022 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повторно видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , яким підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія ААВ № 035816 від 26 травня 2022 року ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності з дитинства на строк до 01 червня 2024 року.

Довідкою № 242 від 26 жовтня 2022 року, виданою Львівським національним університетом імені Івана Франка, підтверджується, що ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної платної форми навчання факультету педагогічної освіти Львівського національного університету імені Івана Франка та закінчує навчання 30 червня 2026 року.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

Вважаючи ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 та вживаючи заходів щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, ОСОБА_1 у січні 2005 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2007 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду від 22 лютого 2005 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів відмовлено.

З мотивувальної частини рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року вбачається, що призначена у справі судово-генетична експертиза не була проведена у зв`язку з ухиленням позивачки від судово-генетичного дослідження, що було розцінено судом як намагання ввести суд в оману щодо дійсного батьківства дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на значення, яке має проведення експертизи для розгляду справи, наслідком ухилення учасника справи від участі в експертизі може бути визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмова у його визнанні, залежно від того, хто з учасників справи ухиляється від проведення експертизи.

Звернувшись з вимогою про встановлення батьківства та стягнення аліментів, позивачка ухилилася від проведення експертизи, не бажала її проведення, не виконала свій процесуальний обов`язок щодо надання доказів на підтвердження на підтвердження обставин, на які вона покликається, у справі, в якій вона виступала позивачем, внаслідок чого відмовлено у задоволенні її позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року не оскаржувалося позивачкою в апеляційному порядку, що свідчить про те, що вона погодилася з таким рішенням суду, однак, в подальшому звернулася з позовом про стягнення аліментів за минулий період.

Законодавець чітко визначає підставою для стягнення аліментів за минулий період саме ухилення того з батьків, хто зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дитині, від такого обов`язку.

Оскільки рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2005 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів, у відповідача не виникало обов`язку щодо утримання дитини в період, за який позивачка просить стягнути з нього аліменти, а саме, з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року.

Сам факт несплати коштів на утримання дитини за відсутності відповідного на те обов`язку не свідчить про ухилення від сплати аліментів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року.

Крім того, слід зауважити, що звертаючись з позовом про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01 січня 2005 року по 17 червня 2020 року, позивач має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить, яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не надавав жодної допомоги на утримання дитини, не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про ухилення від сплати аліментів, зважаючи на те, що до визнання його батьком дитини у нього не виникало обов`язків з утримання дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 30.05.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк