ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/781/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Новіков О.М.
секретарНовицька Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 24.01.2023 (повний текст складено 25.01.2023, суддя в суді першої інстанції Троян Т.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просив розірвати договір довічного утримання, укладений 30.04.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського округу Левицькою Е.А., зареєстрований за №1443, та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі зазначеного договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 спірну квартиру, взамін чого ОСОБА_2 зобов`язався забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно на умовах, встановленим Договором. Згідно п.4 договору ОСОБА_2 зобов`язаний надавати ОСОБА_1 довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). За згодою сторін, договором встановлено грошову оцінку матеріального забезпечення в розмірі 1000 грн. на місяць. Зазначена сума повинна сплачуватись ОСОБА_2 не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць. У той же час, ОСОБА_2 не виконував взяті на себе обов`язки та не забезпечував ОСОБА_1 матеріально та необхідним доглядом після отримання квартири у власність, що є підставою для розірвання зазначеного правочину.

Вказані обставини обумовили звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 24.01.2023 позовні вимоги у справі задоволено та розірвано договір довічного утримання, укладений 30.04.2013 між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. за реєстровим номером №1443. Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання - припинено та знято заборону відчуження, накладену 30.04.2013 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстровану в реєстрі за підставі рішення №2110912, на квартиру АДРЕСА_2 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру. Суд першої інстанції вказав на те, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання по договору довічного утримання, що є підставою для його розірвання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки вирішено рішенням суду, 21.04.2023 через відділення поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що на час укладення спірного договору відповідач перебував у шлюбі зі скаржником, отже права та обов`язки за договором виникали, в тому числі, у скаржника. Доказів того, що відповідач не виконував зобов`язань за спірним договором суду надано не було.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 30.04.2013 між ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського округу Левицькою Е.А., зареєстрований у реєстрі за № 1445.

Одночасно з посвідченням правочину цим же приватним нотаріусом накладено заборону відчуження на підставі рішення №2110912 від 30.04.2013 на квартиру АДРЕСА_2 , за реєстровим номером №1443.

Відповідно до п. 4 умов договору довічного утримання, ОСОБА_1 (відчужувач) передає, а ОСОБА_2 (набувач) приймає у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 . Сторони домовилися, що до обов`язків набувача з надання відчужувачу довічного утримання та догляду належить: довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). За згодою сторін, договором встановлено грошова оцінка матеріального забезпечення, складає 1000 грн. на місяць. Зазначена сума повинна сплачуватись ОСОБА_2 не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць.

Догляд (опікування) включає в себе: забезпечення ОСОБА_1 (відчужувача) харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі ОСОБА_1 ; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення ОСОБА_1 всіма засобами, предметами домашнього вжитку.

До обов`язків ОСОБА_2 (набувача) входить виконання додаткових доручень ОСОБА_1 (відчужувача), необхідних для його забезпечення належним чином.

ОСОБА_2 зобов`язаний безкоштовно забезпечувати ОСОБА_1 житлом у квартирі, частина якої передана за цим Договором, довічно. Для проживання ОСОБА_1 надати всю квартиру, яка є предметом цього Договору.

ОСОБА_2 зобов`язаний у разі смерті ОСОБА_1 поховати його.

За доводами позивача, які не ставить під сумнів відповідач, останній не виконує належним чином свої зобов`язання по укладеному договору довічного утримання, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст.638 ЦК України).

Крім того, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

За договором довічного утримання (догляду), як у даній справі, одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу (ст. 748 ЦК України).

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Аналогічні положення містять пункти 18, 19 спірного договору довічного утримання.

Верховний Суд неодноразово (постанови від 24.06.2021 у справі №644/1566/19, від 28.03.2018 у справі №509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі №755/1226/17-ц та від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19) звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Крім того, з правового висновку ВС, викладеного у справі №185/3086/18 в постанові від 01.04.2021, вбачається, що договір довічного утримання може бути підставою для виникнення прав на майно, яке за ним передається набувачу, у члена подружжя такого набувача.

Відтак, слід прийти до висновку про те, що скаржник ОСОБА_3 , як дружина набувача за спірним договором, мала законні підстави стверджувати про виникнення у неї прав на квартиру, як спільну сумісну власність набувача та його дружини, що свідчить про наявність у неї права апеляційного оскарження рішення суду в цій справі у розумінні положень ч.1 ст.352 ЦПК України.

Враховуючи вказане нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини щодо невиконання відповідачем, як набувачем по договору, своїх зобов`язань, що є підставою для розірвання зазначеного правочину (п.п.18, 19 договору), суд першої інстанції у цій справі прийшов до вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У даному випадку сторона відповідача не надала суду доказів належного виконання своїх зобов`язань по договору довічного утримання, зокрема, щодо сплати позивачу визначених договором щомісячних платежів, відтак зобов`язання по договору належним чином виконані не були, що є законодавчо визначеною підставою для його розірвання.

Апеляційний суд не може погодитися з посиланнями скаржника на те, що доказів того, що відповідач не виконував зобов`язань за спірним договором суду надано не було, адже вказана обставина стверджується позивачем, визнавалася при розгляді справи судом першої інстанції відповідачем та наявними у справі доказами не спростовується.

Скаржник, в свою чергу, не посилається на докази, на підставі яких суд апеляційної інстанції міг би прийти до протилежних висновків, що б слугувало підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Скаржнику слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст.12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція відображена в постанові ВС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 24.01.2023 у даній справі належить залишити без змін, а подану відповідачем апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу, так як рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог змін не зазнало.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 24.01.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 01.06.2023.

Суддя-доповідач

Судді