КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/6124/23
Провадження № 2/947/1582/23
25.05.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Лук`яненко В.О.,
представника позивача Добрянського В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб,
21.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб: автомобіль ТОYОТА RAV4, 2002 року випуску, універсал, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС в Одеській області.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що йому був необхідний автомобіль для власного користування. В кінці жовтня 2018 р. він дізнався, що продається автомобіль ТОYОТА RAV4, 2002 року випуску, а тому подзвонив за телефоном та домовився з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких він раніше не знав, про зустріч для огляду автомобіля. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали йому для огляду свою довіреність, завірену нотаріусом 24.07.2018 р., про те, що вони мають право відчужувати вказаний автомобіль та отримувати за нього грошові кошти.
Позивач зазначає, що домовившись про всі істотні умови та вартість вказаного автомобіля він, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали угоду купівлі - продажу вказаного автомобіля.
Як вказує позивач, 01.11.2018 р. ОСОБА_3 надав йому власноручно написану розписку про те, що він продав позивачу автомобіль ТОYОТА RAV4, 2002 року випуску, держномер НОМЕР_1 , та отримав грошові кошти у розмірі 6500 доларів США, що на час укладення угоди за курсом Національного банку України складало - 182910 грн.
Надалі, як зазначає позивач, ОСОБА_4 передав йому технічний паспорт та комплект ключів на вказаний автомобіль, та видав на його ім`я довіреність на право розпорядження автомобілем. Будь яких претензій з їх сторони до теперішнього часу не було.
Позивач вказує на те, що в силу життєвих обставин він не знімав та не ставив автомобіль на облік, не переоформив на себе право власності, а 14.11.2017 р. згідно до Довідки Суворовської міжнародної медико-соціальної експертної комісії йому встановлена перша «Б» група інвалідності безстроково, та вказано, що він потребує постійного стороннього догляду.
Термін дії довіреності закінчився 24.07.2021 р., таким чином на теперішній час позивач зазначає, що не має можливості оформити право власності на автомобіль на своє ім`я.
Позивач посилається на те, що він направив на ім`я відповідачки листа із проханням видати йому довіреність для переоформлення автомобіля на нього, проте рекомендований лист повернувся із відміткою «За закінченням терміну зберігання».
Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 28.02.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
У судовому засіданні 19.04.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні 25.05.2023 року позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлялась належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_5 є власником транспортного засобу автомобіля марки ТОYОТА RAV4, 2002 року випуску, універсал, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС в Одеській області (а.с.4)
Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 24.07.2018 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 , або ОСОБА_6 представляти її інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях, незалежно від їх форм власності, виду діяльності та господарювання, перед фізичними та юридичними особами, в тому числі в органах УМВС України, у відповідних ТСЦ МВС України, в органах національної поліції, в Управлінні карного розшуку, в Управлінні патрульної служби ҐУНП, в органах нотаріату, з питань експлуатації, обслуговування, а також розпорядження (продажу, обміну, надання в оренду (за ціну, на строк та на умовах на свій розсуд), проходження техогляду, зняття з обліку, страхування, експлуатації з правом тимчасового виїзду за кордон, отримання свідоцтва про реєстрацію ТЗ для виїзду за межі України, належним їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 30.08.2013 року легковим автомобілем універсал-В марки ТОYОТА RAV4, 2002 року випуску, шассі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_1 , зареєстрований там же 30.08.2013 року. Довіреність видана строком на три роки з правом передовіри та дійсна до 24.07.2021 року. (а.с. 5)
Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 01.11.2018 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 представляти інтереси власника в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форми власності з питань експлуатації та розпорядження належним ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , виданий РЕВ №1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл., дата реєстрації: 30.08.2013 року, транспортним засобом марки TOYOTA, модель RAV4, тип- УНІВЕРСАЛ-В, 2002 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова,рами) № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований там же. Довіреність видана з правом: продажу транспортного засобу за встановленим законом порядком, обміну, передачі під заставу в забезпечення зобов`язань, страхування (цивільна відповідальність, повне Авто-КАСКО, часткове Авто-КАСКО тощо), здачі в оренду, передачі в позичку, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях. Довіреність видана без права передоручення та дійсна до двадцять четвертого липня дві тисячі двадцять першого року.(а.с.6)
Згідно розписки від 01.11.2018 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6500 дол. США за автомобіль ТОYОТА RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 . (а.с.7)
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчинений з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.
При цьому позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести:
1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним;
2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин;
3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.
За таких обставин, для визнання угоди удаваною, позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.
Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.
До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.
Відповідно до ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму .
Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року за № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.
Відповідно до п. 8 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноваженому підрозділі МВС.
Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Окрім того, державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. ( п. 8 Порядку).
Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.
Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє ( частина перша статті 237 ЦК України).
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача позивачу довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом та розписок про отримання грошових коштів, без належно оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.
Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 16.12.2016 року в справі № 6-688цс15.
Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.
Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.
За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
У відповідача на підставі виданої власником транспортного засобу довіреності виникли права і обов`язки зазначені у змісті цієї довіреності, а саме керування та розпорядження транспортним засобом, проте не виникло право власності на автомобіль, тому довіреність від 01.11.2018 року не є правовим оформленням переходу права власності на спірний автомобіль.
В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами продавцем і покупцем, засвічений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми ст.ст.202, 203, 207, п.3 ст.208, ст. ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України, п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998року №1388.
В судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль з реєстрації для продажу не знімався, є зареєстрованим за відповідачем по справі, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не надходила.
Розписка, що містяться в матеріалах справи, і на яку посилається позивач написана особою, яка не мала права за довіреністю розпоряджатися спірним автомобілем, адже з самої нотаріально посвідченої довіреності від 24.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 , або ОСОБА_6 розпоряджатися автомобілем. Яке відношення ОСОБА_3 має до спірного автомобіля судом не встановлено.
Окрім того, розписка не охоплюються переліком документів, які подає особа для реєстрації транспортного засобу і не є доказом купівлі-продажу автомобіля. Отже, між сторонами склалися представницькі відносини, а не двосторонній договір купівлі-продажу.
Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, без додержання відповідної процедури щодо зняття з обліку транспортного засобу, сплати всіх обов`язкових платежів, не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.
Підстави для виникнення права власності у позивача на вказаний автомобіль відсутні. Відтак, його права та законні інтереси не є порушеними, невизнаними або оспорюваними з боку відповідача і не підлягають судовому захисту.
Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог визнання права власності на транспортний засіб.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 31.05.2023 року.

Суддя Петренко В. С.