Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1537/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стижак, за участю представника позивача адвоката Т.Е.Естінко, відповідачки, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача- Орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача- Орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради про визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним в АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що він з ОСОБА_2 зареєстрував шлюб 08 травня 2010р. у Виконавчому комітеті Вилоцької селищної ради Виноградівського району Закарпатської області (актовий запис №4 від 08.05.2010р.). У кожного із сторін це перший шлюб. Від шлюбу у Позивача та Відповідача є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія перекладу свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 додається, оригінал зберігається у Позивача ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія перекладу свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 додається, оригінал зберігається у Позивача). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.08.2022р. по справі №299/3687/22 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано

Далі позивач зазначає, що на теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №122 від 24.02.2023р. та характеристикою №02-10/383 від 24.02.2023р. Він самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує дітей матеріально та піклується про них, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання дітям та розвитку дітей. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дітей усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Тобто з його боку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дітей разом з ним, чи негативно впливали на їїх виховання та розвиток. Відповідач залишила дітей на позивача та переїхала окремо проживати від дітей, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, а відтак позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з самостійним вихованням дітей батьком без участі матері.

В судовому засідані представник позивача підтримала позов з мотивів, викладених у позовній заяві, та просила такий повністю задовольнити.

Відповідачка в суді не заперечила проти задоволення позову, вказала, що з позивачем перебувала у шлюбі, розлучились у 2022р., на даний час має намір створити іншу сім`ю, у зв`язку з цим не заперечує проти визначення місця проживання їх спільних дітей: дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 саме з батьком.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача- Орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради не з`явився, проте 28.04.2023р. подали до суду Висновок органу опіки та піклування Вилоцької селищної ради за №16-02/818 від 27.04.2023р. про доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, заслухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, інших доказів сторони та їх представники в судовому засіданні не надали, а відтак суд приходить до наступного.

За приписами ст.15 ЦК України, ст.ст.10 ч.1, ч.3, ст.60 ч.1, ч.4, ст.213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 08.05.2010р. у Виконавчому комітеті Вилоцької селищної ради Виноградівського району Закарпатської області актовий запис №4. Від шлюбу у подружжя ОСОБА_1 народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія перекладу свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія перекладу свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 додається). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.08.2022р. по справі №299/3687/22 шлюб між подружжям ОСОБА_1 розірвано

Як встановлено з позову та пояснень самої відповідачки на теперішній час їх діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Ці ж обставини підтверджується і даними довідки №122 від 24.02.2023р. та характеристики №02-10/383 від 24.02.2023р., наданих Селищним головою.

Як встановлено матеріалами справи, проти чого не заперечувала і відповідачка, позивач самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує дітей матеріально та піклується про них, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання дітям та розвитку дітей. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дітей усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Відповідач на теперішній час залишила дітей на позивача та переїхала окремо проживати від дітей.

Окрім того під час розгляду даної справи по суті Органом опіки та піклування - Вилоцькою селищною радою Берегівського району, Закарпатської області подано суду письмовий висновок щодо розв`язання спору від 27.04.2023р. №16-02/818 згідно з яким виконавчий комітет, після з`ясування обставин справи, розмов із сторонами та їх дітьми, прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 саме з їх батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішуючи даний спір між стронами суд виходить з наступного.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Під час розгляду даної справи у суді не встановлено, що позивач позбавлений батьківських прав щодо своїх дітей.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїм батьком.

У даній справі суд встановив, що позивач- батько дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, він створив всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

Відповідно до характеристики №02-10/383, виданої 24.02.2023р. виконавчим комітетом Вилоцької селищної ради, Берегівського району Закарпатської області, позивач за місцем свого проживання характеризується позитивно, є фізично здоровим, ввічливим та вихованим. Проживає разом із своїми дітьми, який самостійно виховує та утримує дітей, є зразковим батьком. Матеріально-побутові умови сім`ї задовільні.

При цьому суд в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх батьком.

Таким чином, з урахуванням письмового висновку Органу опіки та піклування - Вилоцької селищної ради Берегівського району, Закарпатської області щодо доцільності визначення місця проживання дітей сторін з батьком від 27.04.2023р. №16-02/818, поданих письмових заяв дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про бажання проживати разом з батьком, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей саме з батьком, а відтак, виходячи з наведеного, оцінивши усі докази у справі, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача- Орган опіки та піклування Вилоцької селищної ради про визначення місця проживання дітей - задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з самостійним вихованням дітей батьком без участі матері.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта