ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/1788/23

провадження № 22ц/818/1035/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представниця заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року в складі судді Подус Г.С.

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Заява мотивована тим, що у січні 2022 року її чоловік, ОСОБА_3 , поїхав до своєї сестри до м. Губкін Бєлгородської області російської федерації, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується довідкою про смерть № С-02371 від 29 жовтня 2022 року та свідоцтвом про смерть. Сестра чоловіка ОСОБА_4 поховала його у м. Губкін та надіслала їй документи про його смерть і поховання.

Вказала, що вона звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для отримання свідоцтва про смерть чоловіка, однак у внесенні актового запису про смерть до реєстру та видачі свідоцтва про смерть їй відмовили і запропонували звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті чоловіка.

Просила встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Челябінської області, м. Бакал, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: російська федерація, Бєлгородська область, м. Губкін.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Челябінської області, м. Бакал, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Губкін Бєлгородської області російської федерації; звернуто рішення до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та неправильно застосував норми матеріального права, не врахував того, що факт смерті ОСОБА_3 зареєстрований на території іншої держави, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29 жовтня 2022 року, виданим відділом запису актів громадянського стану адміністрації Губкінського міського округу Бєлгородської області російської федерації. Повторна реєстрація факту смерті особи на території України не проводиться. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З дати зупинення дії Мінської конвенції до документів, виданих на території росії та білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року. Отже, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , видане на території іноземної держави, буде дійсне на території України за умови засвідчення його апостилем. Факт смерті може бути встановлений судом лише у разі неможливості його реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

31 травня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли письмові пояснення, в яких вважав, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню та просив скасувати судове рішення. Справу розглядати за їх відсутністю. Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги та просила в її задоволенні відмовити. Разом з тим пояснила, що її чоловік народився в російській федерації. Не заперечувала проти того, що в свідоцтві про смерть написано, що її чоловік є громадянином російської федерації. Також вказала, що вона зверталася з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка до нотаріальної контори, яка не зареєструвала її заяву та ніякої відповіді не надала.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , що помер на території іншої країни, є судове рішення про встановлення факту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був громадянином України, що підтверджується копіями його паспорта НОМЕР_2 , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 11 липня 1996 року, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 27 серпня 1998 року, пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 30 жовтня 2019 року (а. с. 14-22).

З 30 жовтня 1998 року ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (а. с. 6).

У січні 2022 року ОСОБА_3 виїхав до російської федерації, що підтверджується міграційною картою, серія НОМЕР_4 (а. с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у м. Губкін Бєлгородської області російської федерації, де і похований, що підтверджується копіями довідки про смерть № С-02371 від 29 жовтня 2022 року, свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 29 жовтня 2022 року, виданого 93100112 відділом запису актів громадянського стану адміністрації Губкінського міського округу Бєлгородської області російської федерації, паспорту поховання від 18 жовтня 2022 року (а. с. 10-12).

ОСОБА_1 після смерті чоловіка звернулась до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою щодо роз`яснення порядку заведення спадкової справи та оформлення спадкових справ, на яку їй 10 березня 2023 року надано відповідь № 507/01-16, з якої вбачається, що ОСОБА_3 вважається спадкодавцем-нерезидентом, оскільки у свідоцтві про смерть вказано, що він є громадянином російської федерації. Нотаріусом припущено, що ОСОБА_3 є громадянином України та запропоновано заявниці здійснити державну реєстрацію акту цивільного стану в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян і отримати свідоцтво про смерть із зазначенням дійсного громадянства ОСОБА_3 . У разі неможливості здійснення зазначених дій рекомендовано звертатися до суду (а. с. 40).

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21, провадження № 61-1370св22.

За положеннями статті 49 ЦК України актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено у частині 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

У статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

Частинами 1, 2 статті 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

В силу статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Статтею 3 наведеної Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

В силу вимог статей 4, 5 Конвенції передбачений статтею 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Верховною Радою 01 грудня 2022 року прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Наслідком цього є те, що із дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року.

Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року № 107 передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Отже, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав, приймаються на території України без спеціального посвідчення, якщо така практика існувала станом на 24 лютого 2022 року відповідно до міжнародних договорів України, зокрема, Мінської конвенції.

Як встановлено судом, факт смерті чоловіка заявниці ОСОБА_3 на території Бєлгородської області російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділом запису актів громадянського стану адміністрації Губкінського міського округу Бєлгородської області російської федерації складено актовий запис про смерть № 3 від 29 жовтня 2022 року.

Про смерть ОСОБА_3 . відділом запису актів громадянського стану адміністрації Губкінського міського округу Бєлгородської області російської федерації видано відповідне свідоцтво НОМЕР_1 (а. с. 11).

Зазначене свідоцтво про смерть видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої помер чоловік заявниці, містить необхідні реквізити, в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року № 107 не потребує засвідчення апостилем та подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України.

У зв`язку з цим необхідність у реєстрації факту смерті ОСОБА_3 компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видачі українського свідоцтва про смерть відсутня.

Заявниця ОСОБА_1 не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про смерть свого чоловіка, видане компетентними органами іноземної держави, у будь-яких правовідносинах на території України, зокрема, щодо оформлення спадщини чи субсидії тощо. Доказів наявності у неї перешкод у цьому, не прийняття такого документа державними органами чи посадовими особами України не надано.

Повторна реєстрація смерті особи законодавством України не передбачена.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, внаслідок чого безпідставно встановив факт, який не передбачав підтвердження в судовому порядку.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 805,20 грн, який у зв`язку із задоволенням скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 травня 2023 року про відкриття апеляційного провадження зупинено дію оскаржуваного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року. У зв`язку зі скасуванням рішення суду його дія поновленню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 805,20 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.