П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року місто Київ

справа №760/4951/23

провадження№22-ц/824/7960/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Петренком Павлом Івановичем,

на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 9 березня 2023 року, постановлену у складі судді Калініченко О.Б.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 9 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко П.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі. Накласти арешт на автомобіль марки Ford FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску: 2015, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , заборонивши його відчуження чи передачу третім особам будь-яким можливим способом.

Позивач вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала є такою, що підлягає скасуванню, враховуючи наступне.

Позивачу з відкритих джерел стало відомо про намір відповідача продати автомобіль, що підтверджується знімком екрану з сайту продажу автомобілів.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, зауважив, що за інформацією, яка надана позивачем неможливо ідентифікувати транспортний засіб та встановити його власника, а тому відмовив у задоволенні заяви.

Разом з тим, у верхньому лівому куті знімка екрану, у розділі "АвтоНомера" зазначено державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 , що у повній мірі дає можливість ідентифікувати його.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказану обставину, що вказує на неповне, необ`єктивне з`ясування обставин та аргументів заяви про забезпечення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про поділ майна подружжя, а відтак вважає, що необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб та заборонити його відчуження, або передачу третім особам будь-яким можливим способом.

Обраний спосіб забезпечення позову ніяким чином не перешкоджає відповідачу користуватися спірним автомобілем.

Відповідач ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені шляхом направлення судових повідомлень через засоби поштового зв`язку.

Конверти відправлені на адреси позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 повернулися до суду з довідками поштових відділень із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою" /а.с.42-43, 44-45/, а тому відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України судові повістки вважається врученими адресатам.

23 травня 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Петренка П.І. на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Документи підписані за допомогою ЕЦП.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Петренка П.І. та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції представника заявника в апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та його представника - адвоката Петренка П.І., які не з`явилися в судове засідання (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою рішення є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, щоапеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що жодних обґрунтованих доводів з підтвердженням їх відповідними доказами стороною позивача не надано.

Надані стороною позивача документи не доводять належність майна станом на день звернення до суду з позовом саме відповідачці ОСОБА_2 , а тому накладення арешту на таке майно, у випадку його належності іншій особі, буде порушенням та обмеженням прав цієї особи, що є недопустимим.

Заява ґрунтується на припущеннях і не містить викладу обставин та доказів щодо наміру відчуження зазначеного рухомого майна. Сам факт того, що відповідач може розпоряджатися належним йому на праві власності майном не свідчить про те, що ним будуть здійснені дії, в результаті яких при задоволенні позову неможливо буде виконати рішення суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Петренко П.І. зазначив, що за час спільного проживання у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність автомобіль марки Ford FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем. Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, серед якого є зазначений транспортний засіб. Позивачу з відкритих джерел стало відомо про намір відповідача продати транспортний засіб, що підтверджується знімком екрану з сайту продажу автомобілів. Таким чином, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про поділ майна подружжя, а тому необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб та заборонити відчуження чи передачу автомобіля третім особам будь-яким можливим способом.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі №755/5333/20, провадження № 61-17180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Посилання апелянта на незаконність ухвали суду, оскільки дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, бо відповідач ОСОБА_2 має намір розпорядитися спірним майном та продати транспортний засіб, не заслуговують на увагу, враховуючи те, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Петренко П.І. обґрунтовує вимоги необхідністю фактично не допустити відчуження майна.

Метою забезпечення позову є попередження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається з витягу матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що спірний транспортний засіб на день подання позову до суду зареєстрований саме за відповідачкою ОСОБА_2 .

Крім цього, з наданого скріншоту з сайту продажу автомобілів "АвтоНомера" також не вбачається, хто є власником транспортного засобу, який зареєстрований на сайті.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Петренка П.І. про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі у майбутньому.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371, 367, 374, 375, 381-384, 390, 435 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Петренком Павлом Івановичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 9 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус