Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3560/23 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 81 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Радченка С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 295/3560/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання правочину недійсним, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Ледньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом та просила:

-визнати недійсним правочин та надання фрагментів з плану «червоних» ліній

-стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на її користь 51 000 грн моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що надане їй викопіювання з плану «червоних ліній» вулиць та доріг спеціалістом ОСОБА_2 не відповідає затвердженому 09.12.2005 №583 плану «червоних ліній» вулиць та доріг. Викопіювання з плану м. Житомира зроблено спеціалістом ОСОБА_3 з порушенням Закону України «Про містобудівну діяльність» та не відповідає затвердженому плану від 09.12.2005 №583. Вказала, що Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради внаслідок вказаних порушень заподіяно їй моральну шкоду, яка проявлялась у вигляді душевних страждань, відчутті розчарування, несправедливості та інших негативних переживаннях. Вказане позбавило можливості у реалізації її звичок та бажань, спричинило погіршення відносин з оточуючими людьми та інші наслідки негативного характеру. Враховуючи вищенаведені обставини моральну шкоду оцінила в розмірі 51 000 грн та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції незаконна, постановлена з істотним порушенням норм процесуального права. Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі не відповідає обставинам справи. Зазначає, що ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 28.03.2023 про залишення позовної заяви без руху не містить роз`яснень щодо наявних у позовній заяві недоліків та способу їх усунення. Вказане свідчить про незаконну відмову позивачу у доступі до правосуддя, чим порушено її право на судовий захист.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною другою ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Із матеріалів справи слідує та судом установлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху із посиланням на те що текст позовної заяви є вкрай утрудненим у сприйнятті та неможливий у розумінні за самої уважної оцінки. Окрім того, у позові відсутні окреслені вимоги, які позбавляють суд можливості визначитись із характером правовідносин між учасниками та з`ясувати наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

На виконання вимог ухвали Богунського районного суду м. Житомира про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 07 квітня 2023 року подала до суду заяву про усунення недоліків із зазначенням спростувань щодо визначених судом недоліків її позовної заяви.

Суддя Богунського районного суду м. Житомира ухвалою від 10 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачеві, з посиланням на те, що недоліки, зазначені в ухвалі, фактично не усунуто.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У відповідність до пунктів 4, 5 частини 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати недійсним правочин.

Поняття і види правочинів визначені статтею 202 ЦК України.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).

Термін «правочин» означає по суті «угода», «договір».

Проте, текст позовної заяви ОСОБА_1 не містить посилання щодо назви правочину, дати його вчинення, сторін і. т. і.

Неконкретність позовних вимог унеможливить не тільки правильне вирішення справи судом, а й взагалі можливість вирішення спору як такого.

Розуміння судом позовних вимог є підставою для правильного визначення спірних правовідносин та застосування норм матеріального права.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона оскаржує певні дії спеціалістів Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, що в однозначному викладі позовних вимог потребує з`ясування юрисдикції спору.

Натомість назва позову про визнання правочину недійсним (при наявності правочину як такого) може свідчити про належність спору до цивільного.

07.04.2023 ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків, вказаних в ухвалі Богунського районного суду м. Житомира від 28.03.2023.

Із вказаної заяви вбачається, що позивач недоліки позовної заяви не усунула. Заява не містить уточнюючої інформації щодо правочинів (правочину), які позивач бажає визнати недійними, не обгрунтовує належним чином виклад обставин справи та не вказує на перелік правочинів, що підлягають оскарженню.

Вказана заяви лише містить перелік порушень які, на думку заявника, містяться в ухвалі Богунського районного суду від 28.03.2023 про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, станом на 10 квітня 2023 року, вимоги ухвали про залишення позову без руху від 28 березня 2023 року позивачем виконано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав, передбачених положеннями ст. 376 ЦПК України для скасування ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року про повернення позовної заяви,

Щодо вимоги ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про постановлення окремої ухвали щодо судді Ледньова Д.М.., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною десятою статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі

№ 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказала, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки у їхній діяльності під час вирішення спору.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 квітня 2018 року у справі

№ 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначив, що

при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду

і є його правом, а не обов`язком.

Тобто, постановлення окремої ухвали є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності,

а також причини та умови, що цьому сприяли.

Право суду на постановлення окремої ухвали пов`язане з наявністю у нього на розгляді конкретної справи та у разі виявлення порушень, допущених судом нижчої інстанції при розгляді цієї справи.

Встановлено, що зазначена справа перебувала в провадженні судді Богунського районного суду м. Житомира Ледньова Д.М., який був визначений головуючим суддею згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2023 та здійснювала розгляд справи, керуючись нормами цивільно-процесуального законодавства, що вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, в межах наданих їй законом повноважень.

Водночас, ОСОБА_1 , не погоджуючись із процесуальним рішенням судді, скористалася своїм правом на його апеляційне оскарження та звернулася із апеляційною скаргою до Житомирського апеляційного суду у визначеному законом порядку. Апеляційний суд не встановив порушень, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали в цій справі, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали є безпідставними.

З урахуванням обставин справи та змісту заявлених вимог, колегія суддів вважає ухвалене по справі судове рішення законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга не містить жодних доводів стосовно помилковості висновку суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає.

Поміж іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: