ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1607/21

Провадження № 22-ц/4820/912/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2022 року, суддя Кутасевич О.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Старокостянтинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання розірвання шлюбу фіктивним та встановлення юридичного факту,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Старокостянтинівського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Центрально - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про визнання розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фіктивним, та встановлення юридичного факту її проживання з ОСОБА_3 на день його смерті за адресою АДРЕСА_1 , просила анулювати актовий запис №66 від 21.08.2018 року про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 , вчинений Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Хмельницькій області та свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 21.08.2018 року.

В обґрунтування позову вказала, що проживала з ОСОБА_3 з 2005 року та перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2014 року. 21.08.2018 року шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано, однак вони продовжували проживати разом однією сім`єю, вести спільне господарство та спільний бюджет.

Вона здійснювала догляд за чоловіком, який мав статус особи з інвалідністю третьої групи, часто хворів, а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вона здійснила його поховання.

Розірвання шлюбу між ними має фіктивний характер, оскільки вони перебували у скрутному матеріальному становищі, не могли оформили субсидію на комунальні послуги, у зв`язку з чим вирішили розірвати шлюб, не маючи наміру припиняти подружні відносини.

Однак, після смерті ОСОБА_3 , вона позбавлена можливості оформити спадщину, яка складається з 2/3 частки житлового будинку, спадкоємцем якої також є дочка померлого, ОСОБА_1 .

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19.10.2022 року позов задоволено частково. Визнано фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що зареєстроване Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №66 від 21.08.2018 року та посвідчене свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . Установлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення суд обґрунтував тією обставиною, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали наміру припинити шлюбні відносини, та з часу реєстрації розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 та вести спільне господарство.

Факт проживання позивачем та ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є також доведеним та не підлягає встановленню відповідно до ст. 315 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог зазначила, що твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб внаслідок погіршення відносин, позивач залишилась проживати із ОСОБА_3 , оскільки в неї не було іншого місця для проживання, спільного господарства вони не вели, ОСОБА_3 стороннього догляду не потребував та в скрутному фінансовому становищі він не знаходився. Проживання позивача із ОСОБА_3 після розірвання шлюбу, а також вирішення питань щодо догляду за ним перед смертю та його поховання було відомо та погоджено з нею, оскільки вона проживала у Болгарії та не мала змоги постійно перебувати із ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22.07.2014 року зареєстрували шлюб.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.08.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, про що складено актовий запис №66 від 21.08.2018 року, вчинений Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Хмельницькій області та видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 21.08.2018 року.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом з 2005 року та перебували у шлюбі з 2014 року, підтримували шлюбні відносини до самої смерті ОСОБА_3 , який хворів.

За правилом статті 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2020 року в справі №461/6692/16-ц (провадження №61-46020св18) зроблено висновок, що «…розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, позивач не довела, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин та не надала доказів, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини. При цьому суд правильно врахував, що за життя ОСОБА_6 жоден із колишнього подружжя не порушував питання про фіктивність розірвання шлюбу».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши доводи позивача та дослідивши надані на їх підтвердження докази дійшла висновку, що ОСОБА_2 не довела факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю після розірвання шлюбу.

ОСОБА_2 не надала суду доказів щодо наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці.

Крім того, колегія суддів також враховує, що після реєстрації розірвання шлюбу жоден із подружжя не оспорював чинність розірвання шлюбу, а питання щодо фіктивності його розірвання постало лише після смерті ОСОБА_3 , що, як видно з матеріалів справи, крім іншого, стосується також і питання спадкування після його смерті.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що розірвання шлюбу їм було необхідно для оформлення субсидії, оскільки такі аргументи ОСОБА_2 не підтверджені доказами.

Доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано.

Проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом за адресою АДРЕСА_1 саме по собі не свідчить про підтримання між ними шлюбних відносин після розірвання шлюбу.

Колегія суддів також не погоджується з оцінкою судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки вони є друзями позивача ОСОБА_2 , про що самі вказували в своїх поясненнях.

В той же час, показання даних свідків, з урахуванням їх заінтересованості у справі, не можуть бути визнані достатніми та належними доказами для підтвердження фіктивності розірвання шлюбу.

Крім того, як було зазначено вище, за життя ОСОБА_3 позивач не ставила питання про фіктивність розірвання шлюбу, що мало місце 21.08.2018 року, а дане питання стало актуальним для ОСОБА_2 тільки після смерті ОСОБА_3 та відкриття спадщини на його майно.

За встановлених вище обставин, на переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга задоволена повністю, в задоволенні позову відмовлено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати понесені у суді апеляційної інстанції в розмірі 2724 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Старокостянтинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання розірвання шлюбу фіктивним та встановлення юридичного факту, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2724 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова