Справа № 148/992/23
Провадження №2-о/148/64/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

31 травня 2023 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головне Управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення та належності правовстановлюючих документів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаною вище заявою, в якій просить встановити факт, що записана у паспорті серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та у свідоцтві про розлучення серії НОМЕР_2 , виданого 26.01.1994, ОСОБА_2 є однією і тією ж самою особою, і дані документи належать одній і тій самій особі.

Вирішуючи питання про те, чи підлягають заявлені вимоги розгляду в порядку окремого провадження, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

Частинами 1 та 2 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з абз. 2 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судами не встановлюється тотожність особи, а відповідно до роз`яснень листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження. У цих справах, суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них, а також не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Разом з цим частиною 3 ст. 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник просить встановити факт тотожності особи, а саме, що « ОСОБА_1 » і « ОСОБА_2 » є однією і тією ж особою, а також факт належності паспорта серії НОМЕР_1 та свідоцтва про розлучення серії НОМЕР_2 одній і тій самій особі, що суперечить вимогам ст. 315 ЦПК України та є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 08.12.2021 у справі №464/6696/20.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України та за участю заявника і заінтересованої особи ( ч.ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, доходжу висновку, що заявлені вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому заява ОСОБА_1 не може бути розглянута у порядку окремого провадження цивільного судочинства, через що у відкритті провадження слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції № 29 від 29.05.2023 заявником ОСОБА_1 при зверненні з заявою в суд сплачено 536 грн. 80 коп. судового збору.

З огляду на викладене, доходжу висновку, що сплачений заявницею судовий збір слід повернути.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. ст. 19, п. 1 ч. 1 ст.186, 293, 315, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головне Управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, та належності правовстановлюючих документів - відмовити.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Тульчинському районі Вінницької області повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при подачі заяви, згідно квитанції до платіжної інструкції № 29 від 29.05.2023, банк платника АТ «Ощадбанк» (отримувач: ГУК Він.обл./м.Тульчин/22030101; р/р отримувача: UA0002810; код отримувача: 37979858 ; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат); МФО отримувача: 899998 ) в сумі 536 грн. 80 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.А.Штифурко