н/п 2/174/269/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2023 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з вказаним позовом, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.11.2008, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов`язків закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідно до п. 6.5, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.10.2016 має заборгованість 12 791,42 грн, яка складається з наступного: 422,04 грн - заборгованість за кредитом; 8 384,07 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 585,31 грн - штраф (процентна складова). Просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати.

Не заперечують проти розгляду справи за відсутності представника банку.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи судом повідомлений належним чином (а.с.106,109).

Представник відповідача Точилін М.В. надав відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» Грозний Ю.Г. не визнає в повному обсязі, з наступних підстав. В першу чергу, заборгованість за тілом кредиту, про яку заявляє позивач, складає 422,04 грн, в той час як всі інші вимоги складають суми процентів, пені, комісій, штрафів, які більш ніж в 20 разів перевищують суму основної заборгованості. Стягнення грошових коштів в такому випадку не відповідає принципу справедливості. Як передбачено ч.1-3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.

Також, в анкеті-заяві наданій позивачем зазначено, що базова процентна ставка за кредитним лімітом становить 0 % на місяць на залишок заборгованості, а сума кредитного ліміту складає 250 грн.

Позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 будь-яких кредитів в АТ КБ «ПриватБанк». В анкеті-заяві відсутні умови про погоджений між сторонами розмір відсотків за договором у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості, про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх розміру. Анкета-заява не містить погодженого терміну виконання зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 не є таким, що настав, а позивач не звертався до відповідача з будь-якими вимогами про повернення грошових коштів в порядку, передбаченому ст.530 ЦК України. Твердження позивача про те, що кінцевий термін повернення відповідає строку дії картки також є сумнівними, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження строку дії картки, а, отже, не доведено настання строку виконання зобов`язань відповідачем та його порушення ним. Умови та правила надання банківських послуг та правила користування платіжною краткою, на які посилається позивач, не підписані відповідачем, а, отже, не можуть братися до уваги при визначенні розміру штрафних санкцій.

За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Умови та правила надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою, інформацію з веб-сайту Банку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та правила користування платіжною краткою, інформацію з вебсайту Банку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Отже, фактично нарахування 8 384,07 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 900 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина), 585,31 штрафу (процентна складова) є передчасним, оскільки для задоволення позовних вимог в цій частині позивачем не надано будь-яких доказів.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання строку виконання зобов`язання відповідача з повернення грошових коштів. Також позивачем не підтверджено факту отримання відповідачем грошових коштів, погодження розміру кредитного ліміту, погодження розміру штрафних санкцій за порушення умов виконання зобов`язань, а також ознайомлення та підписання відповідачем умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною краткою в редакції, доданій до позовної заяви. Виходячи з такого, в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог та водночас наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.113-118).

Надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.112).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З письмових матеріалів справи слідує, що 04.11.2008 відповідач підписав заяву, згідно з якою погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 250 грн. Вищевказана заява не містить умов щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії (а.с.6).

До кредитного договору банк додав копію Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7-12).

В порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої згідно розрахунку заборгованості станом на 31.10.2016 12 791,42 грн, в тому числі: 422,04 грн - заборгованість за кредитом; 8 384,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 585,31 грн - штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «ПриватБанк» на підставі статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.17).

У зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства, згідно із зареєстрованою 14 червня 2018 новою редакцією Статуту банку, позивач змінив своє офіційне найменування з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК». (https://privatbank.ua/news/2018/6/18/526).

Згідно платіжного доручення від 04.11.2016, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 378,00 грн (а.с. 1).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування цими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.6), а копію Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилається позивач в обґрунтування необхідності стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, суд не приймає у якості допустимих доказів по справі оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Тарифи та Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи 04.11.2008 заяву, а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах.

Крім того, роздруківка вищевказаних Умов та Правил із сайту позивача допустимим доказом слугувати не може, оскільки цей доказ повністю залежить від позивача, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що розміщуються на належному йому сайті.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15).

Тобто, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (04.11 2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Великою Палатою Верховного Суду викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011, заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015).

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.11.2008 шляхом підписання заяви, а тому підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами відсутні, тому у цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти у розмірі 422,04 грн (заборгованість за тілом кредиту) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, то ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, скільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних в розмірі 45,47 грн (1378,00х3,3%).

На підставі ст.ст.206, 526, 610-612, 615, 625, 626, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 04.11.2008 в розмірі 422,04 грн (чотириста двадцять дві гривні 04 копійки).

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 45,47 грн судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова