ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 695/961/18
Провадження № 22-ц/821/710/23
категорія 304000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»;

представник позивача адвокат Здоренко Владислав Євгенович;

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Руднічук Дмитро Володимирович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеконференції апеляційні скарги представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка Владислава Євгеновича та представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Дмитра Володимировича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення збитків та моральної шкоди, у складі: головуючого судді Середи Л.В., дата складання повного тексту 23.03.2023 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

03 квітня 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідно до кредитного договору № 50008327 від 07.05.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.05.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №50008327, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 178 572,43 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 21934,95 доларів США, строком на 60 місяців, із змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, рік випуску 2013 року.

Крім того, відповідно до кредитного договору позивачем було надано ОСОБА_1 додатковий кредит у сумі 49685,35 грн., що є еквівалентом 6103,10 дол. США, цільове призначення додаткового кредиту: сплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.

Відповідно до п. 1.6 умов кредитного договору, виконання зобов`язання відповідача за кредитним договором забезпечується заставою майна, а саме договором застави транспортного засобу № 50008327 від 14.05.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, рік випуску 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заставною вартістю 210 085,18 грн.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконала, а саме не здійснила щомісячні платежі за січень 2015 р. у розмірі 5545,22 грн. та за лютий 2015 р. у розмірі 6157,97 грн., в результаті чого має прострочену заборгованість у розмірі 11703,19 грн.

У зв`язку із такими діями відповідача, позивачем 11.03.2015 року було направлено вимогу відповідачу, щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50008327 від 04.03.2015 року. Конверт із вказаною вимогою повернувся до позивача із відміткою на поштовому відправленні «за закінченням терміну зберігання».

За вказаних обставин позивач наполягає, що останнім днем повернення кредиту та заборгованості було 10.04.2015 року, однак відповідач не погасила свою заборгованість чим порушила умови кредитного договору та права позивача.

В зв`язку з вищевикладеним Товариство просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

14.09.2018 року до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Порше мобіліті» у якому, з урахуванням позовних вимог в новій редакції від 07.02.2020 року позивач за зустрічним позовом просила зарахувати понесені ОСОБА_1 збитки за неналежне виконання ТОВ «Порше Мобіліті» умов кредитного договору в сумі 150 000 грн., безпідставно отримані ТОВ «Порше Мобіліті» від ОСОБА_1 кошти за додатковим кредитом за період з 15.06.2013 року по 15.05.2014 року в сумі 1230,60 дол. США, а також безпідставно сплачену позичальником на користь кредитора разову комісію за надання кредиту в сумі 5706,44 грн. в рахунок погашення встановленої згідно висновку судової економічної експертизи заборгованості по тілу основного кредиту по кредитному договору №50008327 від 07.05.2013 року.

Зустрічний позов мотивований тим, що ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 , на його думку, умов кредитного договору №50008327.

Крім того, ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі якого заставне майно було примусово вилучене у позивача за зустрічним позовом та ТОВ «Порше Мобіліті» намагалося звернути на нього стягнення. Вказаний виконавчий напис нотаріуса був скасований на підставі рішення суду за позовом ОСОБА_1 . Таким чином, в результаті дій ТОВ «Порше Мобіліті» ОСОБА_1 була вимушена вчиняти дії з відновлення її порушеного права користування заставним транспортним засобом та була змушена орендувати інший транспортний засіб у ПП «Укрбудінвест І К» на підставі договору №15/07-15 про суборенду транспортного засобу.

Згідно акту про підтвердження користування об`єктом оренди за вказаним договором ПП «Укрбудінвест І К» підтвердив факт користування автомобілем наданим в оренду з 15.07.2015 року по 20.04.2016 року та підтвердив факт сплати ОСОБА_1 за цей період часу орендної плати за орендований автомобіль в сумі 150 000 грн..

Крім того, ОСОБА_1 безпідставно сплачувала кошти та проценти за додатковим кредитом, які виставлялися ТОВ «Порше Мобіліті», оскільки позивач не надав жодних доказів надання ОСОБА_1 цього додаткового кредиту. За цих підстав сплата ОСОБА_1 у період часу з 15.06.2013 року по 15.05.2014 року виставлених ТОВ «Порше Мобіліті» рахунків по додатковому кредиту та процентів є незаконним, а сума у розмірі 1230,60 дол. США, має бути зарахована судом в рахунок погашення заборгованості за основним кредитом.

Також під час підписання кредитного договору №50008327 від 07.05.2013 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Порше Мобіліті» разову комісію за надання кредиту у розмірі 2,50% від суми кредиту, а саме 5706,44 грн., що не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином ОСОБА_1 просить зарахувати вказані кошти в рахунок погашення суми заборгованості по тілу кредиту розмір якого буде встановлено на підставі висновку судової економічної експертизи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50008327 від 07.05.2013 року у загальному розмірі 355037, 74 грн., що складається із основної суми боргу за кредитом у сумі 290301,57 грн.; штрафу у сумі 38584,17 грн.; 3% річних у сумі 26 152, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правову допомогу в сумі 12000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 5325, 54 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення збитків та моральної шкоди відмовлено повністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача за первісним позовом, суд виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тому, станом на 11.03.2015 року у неї виникла заборгованість за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту відповідно до графіку погашення кредиту), що становить еквівалент 10130,85 доларів США, відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк». Вказана сума заборгованості за тілом кредиту нарахована ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до вимог п. 1.3.1. розділу 1 Загальних умов кредитування на дату формування вимоги та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті».

Крім того, як вбачається зі змісту вимоги про дострокове повернення кредиту від 04.03.2015 року, дана вимога не містить вимог до відповідача про дострокове повернення саме додаткового кредит, а лише стосується вимог повернення основного кредиту, а отже за відсутності такої вимоги у ОСОБА_1 не виник обов`язок з його повернення.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 збитків, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернення ТОВ «Порше Мобіліті» до спеціалізованих організацій та оплата таких послуг не є збитками в розумінні ст. 252 ЦК України та не підлягають стягненню.

Також суд першої інстанції зазначив, що умовами договору укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 з урахуванням додаткової угоди, є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, то передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної вимоги суд першої інстанції виходив із того, що суду не надані належні докази для стягнення у якості майнової шкоди зазначених позивачем за зустрічним позовом витрат, адже розрахунки зроблені без врахування реальної вартості автомобіля, його стану, ступеня зносу тощо. Крім того ОСОБА_1 належним чином не обґрунтовує необхідності оренди такого автомобіля, тобто позивачем за зустрічним позовом не доведено що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права. Тобто не доведено наявність реальних збитків у розумінні ст. 22 ЦК України.

Крім того, обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені висновками медичних установ, в тому числі висновків соціально-психологічних досліджень, а тому суд відмовив позивачу у задоволені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Сторонами були погоджені усі умови договору про надання споживчого кредиту і вони не суперечать положенням законодавства України, а саме не змінюють витрати ОСОБА_1 , сума комісії згідно з договором включається в загальну суму кредиту, яка була їй надана та про яку їй було належно повідомлено і вона з нею погодилась шляхом безпосередньої її сплати, та з огляду на те, що зобов`язання має виконуватись сторонами належним чином, суд не вбачав підстав для визнання таких доводів обґрунтованими і такими, що дають підстави для визнання договору в цій частині нікчемним. Крім цього суд зауважив, що ОСОБА_1 сплачувала вказану комісію та з такими вимогами після укладення договору до суду звернулася лише після пред`явлення позову ТОВ «Порше мобіліті» до неї.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка В.Є.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ТОВ «Порше Мобіліті» - адвокат Здоренко В.Є. оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів; втрат від інфляції за час прострочення повернення суми кредиту визначеної у вимозі від 04.03.2015 року ; заборгованості за виставленими рахунками за період з січня 2015 року по квітень 2018 року з платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів; 3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення додаткового кредиту та сплату процентів, в розмірі та втрат від інфляцій за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів та прийняти нове, яким в цій частині задовольнити позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в повному обсязі , а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість в розмірі 298 985,45 грн., яка складається з:

- втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 11266,02 грн.;

- втрат від інфляції за час прострочення повернення суми кредиту визначеної у вимозі від 04.03.2015 року, в розмірі 143673,18 грн.;

- заборгованості за виставленими рахунками за період з січня 2015 року по квітень 2018 року з платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів в 101463,26 грн.;

- 3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів, в розмірі 8030,09 грн.;

- втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів, в розмірі 34552,90 грн.

Також, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесені судові витрати пов`язані із сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте без врахування всіх обставин справи, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанцій у частині відмови у стягненні інфляційних збитків, заявник вказав, що зі змісту кредитного договору та Загальних умов кредитування вбачається, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США. Тобто внаслідок виставлення рахунку має місце фіксація гривневого еквіваленту зобов`язання і відповідно, надалі, ця визначена сума не змінюється внаслідок зміни обмінного курсу.

Отже, ТОВ «Порше Мобіліті» виконало умови кредитного договору та пред`явило вимогу про дострокове повернення основної суми кредиту в гривневому еквіваленті згідно з курсом за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» станом на день формування вимоги. І відповідно, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому заявник вважає, що нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

Апелянт вказує, що висновки, зроблені судом першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги позивача за первісним позовом є помилковими та не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвокат Руднічука Д.В.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Руднічук Д.В. оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив рішення суду за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 50008327 від 07.05.2013 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором та витрати на правову допомогу зменшивши їх розмір наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 07.05.2013 року у загальному розмірі 119158 грн., що складається із основної суми боргу за кредитом у сумі 94178,44 грн.; штрафу у сумі 16495 грн.; 3% річних у сумі 8484,55 грн.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити повністю.

Витрати по оплаті судового збору розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанцій, адвокат Руднічук Д.В. зазначає, що станом на дату формування вимоги (04.03.2015 року) і на дату складання позовної заяви (05.01.2018 року) сума заборгованості за кредитом, за виключенням заборгованості за щомісячними платежами за січень-лютий 2015 року, становить 10130,85 дол. США. Як вказує, ТОВ «Порше Мобіліті», що з врахуванням чинного курсу на дату складання вимоги залишок неповернутої суми кредиту, яка підлягає поверненню становить 278598,38 грн. (10130,85х27,5=278598,38). А враховуючи заяву ТОВ «Порше Мрбіліті» про уточнення позовних вимог від 20.05.2015 року залишок складає 285588,66 грн.

Отже, за розрахунками позивача загальна сума основного боргу за кредитом складається з 11703,19 грн. - прострочених платежів та 285 588,66 грн. несплаченої суми тіла кредита.

Проте, відповідач не погоджується з даними розрахунками, оскільки визначена позивачем сума заборгованості несплаченого тіла за основним кредитом суперечить вимогам закону та позиції позивача викладеної ним у Розділі 4 Зави про уточнення предмету позову від 20.05.2015 року «Щодо розрахунку розміру щомісячного платежу».

Адвокат звертає увагу на те, що основними умовами кредиту є сума основного кредиту, яка складається з розміру 178572,43 грн., що є еквівалентом суми кредиту в доларах США, а саме 21934,95 дол. США, що визначено за курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк» 1 дол. США 8,1410 грн. Тобто, кредит було видано в національній валюті з визначенням грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті, що відповідає ч. 2 ст. 524 ЦК України.

Отже, за вказаних обставин гривневий еквівалент залишку неповернутої суми по тілу кредита визначеного в розмірі 10130,85 дол. США було помилково визначено за офіційним курсом валюти станом на 04.03.2015 року 27,5 грн., що не відповідає вимогам п. 1.3.1 Загальних умов кредитування та порушує ч. 2 ст. 533 ЦК України, який має бути визначений за курсом на день укладення кредитного договору 8,141, та має складати 82475,25 грн. Загальна сума основного боргу зі сплати кредиту за договором має становити 11703,19+82475,25=94178,44 грн.

Відповідач заперечує проти заявлених вимог позивача про стягнення з неї штрафу у розмірі 38584,17 грн., оскільки рішення суду має бути змінено в цій частині та з ОСОБА_1 стягнуто штраф у сумі 16495 грн., що складає 20% від суми 82475,25 грн. гривневий еквівалент залишку неповернутої суми по тілу кредита визначеного в розмірі 10130,85 дол. США за офіційним курсом валюти на день укладення кредитного договору 8,141 грн.

Разом з цим відповідач заперечує проти розрахунку та стягнення 3% річних від простроченої заборгованості за основним кредитом і процентами, а отже рішення суду в цій частині слід також змінити стягнувши з відповідачки 8484,55 грн.

Апелянт також не погоджується з рішення суду в частині задоволення витрат на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн., оскільки в даному разі професійна правова допомога згідно закону може бути надана виключно адвокатом, а в даному випадку відсутні докази на підтвердження надання правової допомоги.

Відзив представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка В.Є. на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Д.В.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка В.Є., зазначено, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Д.В. є безпідставними й такими, що підлягають до задоволення.

Просить суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Д.В. залишити без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті`понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відзив представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Д.В на апеляційну скаргу представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка В.Є.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Д.В, зазначено, що доводи апеляційної скарги представника представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка В.Є. є безпідставними й такими, що підлягають до задоволення.

Просить суд апеляційну скаргу представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка В.Є. відхилити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних та заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 101463,26 грн., залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

07.05.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008327.

Згідно вказаного кредитного договору від 07.05.2013 року та додатку до нього відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 178 572,43 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 21934,95 доларів США, строком на 60 місяців, із змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року.

Також, відповідно до кредитного договору №50008327 від 07.05.2013 року відповідачу надано додатковий кредит у сумі 6103,10 доларів США, що еквівалентно на дату укладання додаткової угоди становить 49685,35 грн..

У забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_1 14.05.2013 року було укладено договір застави транспортного засобу №50008327, предметом застави є автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року.

Відповідно до вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50008327, ТОВ «Порше мобіліті» 04.03.2013р. склав вимогу ОСОБА_1 про дострокове повернення суми кредиту, що разом станом на поточну дату складає 419 455,72 грн.

При цьому із вказаного листа вбачається, що вказана сума заборгованості складається із:

-дострокового повернення невиплаченої суми кредиту - 278 598.38 грн.;

-несплачених чергових платежів 9прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 16944,46 грн.;

-штрафні санкції відповідно до ст.. 8.3 Договору - 3270.65 грн.;

-штраф за порушення терміну повернення кредиту у розмірі 20% від суми кредиту - 120 642,23 грн.

Згідно відмітки на поштовому конверті вказана вимога була направлена ОСОБА_2 11.03.2015р. та повернулася на адресу відправника за закінченням терміну зберігання.

Позивач приєднав до матеріалів справи зведену облікову виписку з рахунка клієнта ОСОБА_1 від 21.05.2019року, на підставі якої проведено розрахунок заборгованості відповідача, де зазначено непогашену суму заборгованості по виставленим рахункам у розмірі 183 687 грн. 97 коп.. Заборгованість по сумі кредиту становить еквівалент 10 130,85 дол. США та підлягає сплаті в гривні відповідно до обмінного курсу валют, визначеного згідно з умовами кредитного договору, на дату сплати заборгованості.

Згідно з розрахунком кредитора, зробленим ним у збільшених позовних вимогах, борг ОСОБА_1 за кредитним договором №50008327 від 07.05.2013р. станом на 20.05.2019р. становить у загальному розмірі 719 403,56 грн., що складається із основної суми боргу за кредитом у розмірі 290 301,57 грн., заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 101 463,26 грн., збитків у розмірі 55 651,84 грн., штрафу у розмірі 38584,17 грн., 3% річних у розмірі 43 910,62 грн. та інфляційних витрат у розмірі 189 492,10 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині первісного позову, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що 11 березня 2015 ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) від 04.03.2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором за № 50008327, якою ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало від неї дострокового повернення суми кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка станом на поточну дату складала 419 455,72 грн. (а.с. 53, 54, т. 1).

У підпункті 3.2.1 Загальних умов кредитування (а.с. 22, т. 1) передбачено право товариства достроково вимагати повернення кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) відповідно до графіка повернення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

Позичальник зобов`язаний повернути компанії повністю суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і зазначається у повідомленні) протягом 30-ти календарних днів з дати одержання позичальником повідомлення про таку вимогу. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг такого строку починається з дати відправлення цього повідомлення (підпункт 3.3 Загальних умов кредитування).

Факт неотримання боржником вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме - по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів і пені, та в односторонньому порядку змінив умови договору.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 300/438/18 та у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 310/9979/15.

Таким чином, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши 11 березня 2015 року боржнику вимогу про дострокове погашення заборгованості.

Щодо стягнення заборгованості за кредитом.

ТОВ «Порше Мобіліті» в позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 припинила виконувати умови кредитного договору та не здійснила щомісячні платежі за січень 2015 року та лютий 2015 року у загальному розмірі 11703,19 грн. За таких підстав в березні 2015 року їй було направлено відповідну вимогу про дострокове повернення залишку кредиту в розмірі 10130,85 дол. США в еквіваленті станом на дату формування вимоги, що становило 278 598,38 грн. (10130,85х27,50 = 278 598,38грн.). Таким чином основна сума боргу становить 278 598,38 грн. + 11703,19 грн. = 290 301,57 грн.

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти таких вимог в суді першої інстанції, а також виклала заперечення і в апеляційній скарзі, що нею здійснювалося погашення заборгованості на перед, авансованими платежами з яких мало б бути погашено вказані платежі. Крім того, залишок неповернутої суми кредиту розрахований ТОВ «Порше Мобіліті» невірно, адже мав бути розрахований виходячи з обмінного курсу іноземної валюти встановленого ПАТ «Креді Агріколь Банк» на момент підписання договору, тобто в розрахунку 8,141 грн. за 1 дол. США. Таким чином неповернута сума тіла кредиту становить 82 475,25 грн. заборгованість по несплаченим щомісячним платежам по кредиту становить 11703,19 грн., а отже загальна сума основного боргу становить 94178,44 грн. ( 11703,19+82475,25=94178,44 грн.).

Як вбачається з положень п.1.3.1 Кредитного договору Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку (згідно договору ПАТ «Креді Агріколь Банк»), до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; для розрахунку використовується обмінний курс, дійсний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Вказане відповідає положенням п. 1.3 договору, де зазначено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Згідно з підпунктом 1.4.3 статті 1 Загальних умов кредитування до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту. У разі якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за 3 (три) робочі дні до настання відповідного строку сплати платежу за кредитом звертається до компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів за кредитом.

Встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» 11.03.2015 року пред`явило вимогу ОСОБА_1 з розрахунку невиплаченої суми кредиту в еквіваленті 10 130,85 дол. США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» (27.50 грн. за дол. США) становило 278 598 грн. 38 коп.

Водночас до вказаної суми додається заборгованість за виставленими рахунками за період з січня по лютий 2015 року включно, що становить 11703 грн. 19 коп.

Крім того, ОСОБА_1 заперечень щодо наявності заборгованості за січень та лютий 2015 року не надала та в цій частині позовні вимоги визнала.

Отже, в зв`язку з вищевикладеним, встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором

У постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

В зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що станом на 11.03.2015 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту відповідно до графіку погашення кредиту), що становить еквівалент 10130,85 доларів США, відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк». Вказана сума заборгованості за тілом кредиту нарахована ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до вимог п. 1.3.1. розділу 1 Загальних умов кредитування на дату формування вимоги та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше мобіліті».

Що стосується вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості за додатковим кредитом.

Позивач в позовній заяві зазначає, що за умовами кредитного договору ОСОБА_1 було надано додатковий кредит у розмірі 49685,35 грн., що є еквівалентом 6103,10 дол. США. Виходячи із змісту умов кредитного договору вказані кошти це оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.

Відповідно до правової позицією Великої Палати Верховного Суду щодо вимоги кредитора достроково повернути позивачеві кошти у справі №310/11534/13-ц від 04.07.2018р., у разі якщо кредитор звернувся до позичальника із вимогою достроково повернути кошти - така вимога автоматично змінює умови, порядок та строк дії кредитного договору. Вважається, що настав строк виконання кредитного договору.

Позивач 11.03.2015 р. направив відповідачу вимогу, згідно якої ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня її отримання зобов`язана була достроково сплатити позивачу залишок несплаченої суми кредит, разом з нарахованими відсотками та штрафними санкціями.

Таким чином, кредитор на підставі ст. 1050 ЦК України скористався своїм правом вимоги дострокового повернення сум кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів.

Верховний суд у своїй постанові № 564/2199/15-п від 14.02.2018 року зазначив, що згідно ст.611 Цивільного кодексу України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту.

Відповідно до п. 5.5. Загальних умов кредитування позичальник зобов`язаний забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії.

Так як строк дії кредитного договору закінчився 11.03.2015, тобто після цієї дати у позичальника відсутній обов`язок сплачувати страхові платежі.

Крім того, матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів направлення кредитором вимоги про дострокове повернення додаткового кредиту на адресу позичальника, якими відповідно до п. 29, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №638/13683/15-ц, мають бути докази направлення відповідної вимоги.

Дослідивши зміст вимоги про дострокове повернення кредиту від 04.03.2015 року, дана вимога не містить вимог до відповідача про дострокове повернення саме додаткового кредит, а лише стосується вимог повернення основного кредиту, а отже за відсутності такої вимоги у ОСОБА_1 не виник обов`язок з його повернення.

В зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вимога про стягнення сплачених позивачем страхових платежів замість позичальника є безпідставною, з огляду на те, що у позичальника відсутній обов`язок їх сплачувати після припинення дії основного кредитного договору.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20 липня 2022 року у справі № 357/744/17, де зазначив, що нарахування за договором, які були обраховані після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, зокрема і компенсацію страхових платежів відповідно до п. 5.6 Договору, колегія суддів не бере до уваги, оскільки після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, тому товариство втратило право нараховувати інші платежі за договором (крім 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України).

Крім того, матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів направлення кредитором вимоги про дострокове повернення додаткового кредиту на адресу позичальника, якими відповідно до п. 29, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р.ю (справа №638/13683/15-ц), мають бути докази направлення відповідної вимоги.

Як вбачається зі змісту вимоги про дострокове повернення кредиту від 04.03.2015 року, дана вимога не містить вимог до відповідача про дострокове повернення саме додаткового кредит, а лише стосується вимог повернення основного кредиту, а отже за відсутності такої вимоги у ОСОБА_1 не виник обов`язок з його повернення.

А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволенні цієї вимоги ТОВ «Порше Мобіліті».

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 збитків у розмірі 55651,84 грн., колегія судів зазначає наступне.

ТОВ «Порше Мобіліті» посилаючись на норми ст. 22 ЦК України вказує, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору він був змушений проводити процедуру звернення тягнення на предмет застави та поніс витрати у зв`язку зі зверненням до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел. Ел. Сі» для отримання юридично-консультаційних послуг вартість яких в загальному розмірі склала 55651,84 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 55651,84 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що за правилами цивільного судочинства витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Тому витрати ТОВ «Порше Мобіліті», пов`язані з укладанням договору доручення, договору про юридично-консультаційні послуги та витрати, пов`язані з відповідальним зберіганням автомобіля, не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів у розмірі 55651,84 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 38584,17 грн., колегія суддів зазначає наступне.

ТОВ «Порше Мобіліті» посилаючись на норми ст. 611 ЦК України та п. 3.3 і 8.2 умов кредитного договору вказує, що ОСОБА_1 повинна сплатити штраф у розмірі 20% від суми кредиту, яка розраховується станом на дату його надання та становить 178 572,43 грн. * 20% = 35714,49 грн.

ОСОБА_1 заперечуючи проти задоволення вказаних позовних вимог посилається на сплив строків позовної давності щодо звернення позивача до суду із даною позовною вимогою.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Отже, вжитий позивачем засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України до підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду міста Києва від 07.12.2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі №755/19807/15-ц було скасовано рішення Дніпровського районного суду від 04.07.2017 року та ухвалено нове рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка Андрія Миколайовича, вчинений 20 червня 2015року, зареєстрованого в реєстрі за № 835, про звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ..

03.04.2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» подав до суду позовну заяву про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідно до кредитного договору № 50008327 від 07.05.2013 року у якій заявив позовні вимоги, зокрема, і про стягнення штрафу в сумі 35714,49 грн.

Таким чином, до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню право позивача щодо задоволення своїх майнових вимог за рахунок переданого в заставу майна порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса. Відразу по скасуванню вказаного виконавчого напису нотаріуса, в межах річного строку позовної давності позивач звернувся до суду із відповідним позовом, у якому, серед іншого, посилався на необхідності стягнення штрафу передбаченого умовами кредитного договору із ОСОБА_1 , який в подальшому змінив шляхом зміни предмету та підстав позову.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, з якиим погоджується і колегія суддів, що ТОВ «Порше Мобіліті», звертаючись до суду із вказаним позовом, не пропустило строк позовної давності, а отже доводи про те, що необхідно врахувати посилання заявника на застосування строків позовної давності, відхиляються судом.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення в цій частині вимоги в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат за час прострочення оплати рахунків з платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі та інфляційних втрат за час прострочення повернення суми кредиту, колегія суддів враховує наступне.

07 липня 2020 Велика Палата Верховного Суду у справі №296/10217/15-ц дійшла висновку про те, що в разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, інфляційні нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не стягуються. В такому випадку втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Враховуючи, що у вказаній справі встановлено, що у кредитному договорі №50008327 від 07.05.2013 року сума кредиту виражена в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, колегія суддів вважає вимоги про стягнення інфляційних втрат безпідставними.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

ТОВ «Порше Мобіліті» у своїй позовній заяві, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України просив стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості, при цьому в обрахунок вказаної суми заборгованості позивач враховує заборгованість по несплаченим щомісячним платежам по кредиту становить за січень 2015 року в сумі 5545, 22 грн. та за лютий 2015 року в сумі 6157,97 грн., а також невиплаченої суми кредиту в еквіваленті 10 130,85 дол. США (рядок, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» (27.50 грн. за дол. США) становило 278 598, 38 грн.

Разом з тим, період нарахування процентів позивачем здійснюється з 16.01.2015 року по 20.05.2019 року щодо заборгованості по платежам по кредиту за січень 2015 року в сумі 5545,22 грн.; з 16.02.2015 року по 20.05.2019 року щодо заборгованості по платежам по кредиту за лютий 2015 року в сумі 6157,97 грн.; та з 11.04.2015 року по 20.05.2019 року щодо невиплаченої суми кредиту в еквіваленті 10 130,85 дол. США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» (27.50 грн. за дол.. США) становило 278 598, 38 грн.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.3 загальних умов кредитування (додатку до кредитного договору) позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Суд першої інстанції не погодившись із розрахунком позивача щодо розміру 3 % річних від суми простроченого кредиту та навівши детальний розрахунок, з яким погодився і апеляційний суд, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення 3 % річних у розмірі 26152 грн.

Оскільки у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_1 додаткового кредиту позивачу відмовлено, то і позовні вимоги в частині стягнення 3% річних з додаткового кредиту задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Д.В. про неправомірне стягнення судових витрат понесених за надання правничої допомоги.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат понесених сторонами.

Позивач за первісним позовом ТОВ «Порше Мобіліті» просив суд першої інстанції стягнути із ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги у розмірі 12000 грн.

Заперечуючи проти вимог щодо стягнення витрат на оплату правової допомоги у розмірі 12000 грн. представник ОСОБА_1 посилався на відсутність у матеріалах справи підтвердження надання професійної правової допомоги адвокатом, а тому підстави для стягнення таких витрат відсутні.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Разом із тим ОСОБА_1 вимог щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла, а тому суд першої інстанції не досліджував питання їх не співмірності.

Щодо доводів, які викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи підтвердження надання правової допомоги адвокатом, то суд вважає такі доводи не обґрунтованими, оскільки повноваження представника ТОВ «Порше Мобіліті» підтверджуються довіреністю, що міститься в матеріалах справи та відповідним свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Таким чином доводи, викладені в апеляційних скаргах про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка Владислава Євгеновича та представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Дмитра Володимировича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2023 року, судові витрати слід залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Здоренка Владислава Євгеновича - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Руднічука Дмитра Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення збитків та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко