ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/1379/20

провадження № 22ц/818/1008/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачка ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2023 року в складі судді Цвіра Д.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 загальною площею 69 кв м з централізованою системою теплопостачання.

Фактично ОСОБА_1 займає приміщення площею 89 кв м, в якому розташований магазин непродовольчих товарів, що підтверджується актом переддоговірного обстеження від 21 квітня 2015 року та актом обстеження системи теплопостачання об`єкту від 17 жовтня 2015 року за №173/2367. Актами встановлено, що система теплопостачання приміщення є єдиною з системою теплопостачання житлового будинку, в який вбудовано нежитлове приміщення споживача теплової енергії. У приміщенні відсутні пристрої обліку теплової енергії.

Вказав, що ОСОБА_1 користується тепловою енергією, яку він подає у зазначене вище нежитлове приміщення, а в цілому до централізованої системи теплопостачання всього житлового будинку без договору та оплати. Їй запропоновано укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, однак пропозицію проігноровано.

Зазначив, що постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

У зв`язку з тим, що приміщення відповідачки не обладнані пристроями обліку теплової енергії, розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. За період користування тепловою енергією з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2019 року відповідачкою спожито теплової енергії на суму 68 068,26 грн.

Вказав, що за кожен розрахунковий період відповідачці направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. ОСОБА_1 ухиляється від свого обов`язку щодо укладання договору з теплопостачальною організацією та погашення заборгованості за користування тепловою енергією.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість спожитої теплової енергії у розмірі 68 068,26 грн за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2019 року; інфляційні втрати - 901,33 грн за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2019 року; 3 % річних - 170,17 грн за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2019 року та судовий збір - 2102,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мереж» вартість спожитої теплової енергії за період з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 44 080,89 грн, інфляційні втрати у сумі 429,45 грн, 3 % річних - 110,20 грн; а також судовий збір 1361,25 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Зазначила, що фактично теплопостачання не здійснюється вже кілька років. Доказами є відповідь народного депутата та показання свідка. Надані позивачем акти підключення та відключення споживача не є належними доказами надання послуг, оскільки вони вказують лише на початок та закінчення теплопостачального періоду у м. Харкові, а не на подання теплопостачання за її адресою. Її право власності на квартиру зареєстровано лише у 2016 році, тому посилання на акт переддоговірного обстеження від 21 квітня 2015 року та акт обстеження системи теплопостачання об`єкту від 17 жовтня 2015 року є неспроможними. Її квартира це житлове приміщення. Проте, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача як на об`єкт нежитлової нерухомості. Також вважала, що призначена судом першої інстанції експертиза не проведена з вини суду, який не проінформував її про порядок проведення експертною установою такої експертизи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка не сплачувала за надані послуги з теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з неї у межах строку позовної давності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2012 року (справа № 2/2011/430/2012) належить об`єкт житлової нерухомості квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69 кв м, житловою площею 49,4 кв м, що підтверджується інформаційною довідкою за № 157514750 від 26 лютого 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 13).

З акту переддоговірного обстеження від 21 квітня 2015 року та акту обстеження системи теплопостачання об`єкту від 17 жовтня 2015 року за №173/2367 вбачається, що представниками Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» проведено обстеження об`єкта теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , споживачкою якої є ОСОБА_1 (а. с. 16-17).

За результатами обстеження встановлено, що споживачка ОСОБА_1 займає приміщення площею 89 кв м, в якому розташований магазин непродовольчих товарів, вхід у приміщення окремий з вулиці. Система теплопостачання приміщення є єдиною і невід`ємною частиною системи теплопостачання житлового будинку, в який вбудовано нежитлове приміщення споживача теплової енергії. В приміщенні встановлені чавунні радіатори, але в зв`язку з відсутністю доступу до всього приміщення встановити загальну кількість опалювальних пристроїв не виявилось можливим. Централізоване гаряче водопостачання відсутнє у приміщенні, не передбачено проектом житлового будинку. Споживач користується тепловою енергією без договору та оплати. Від підпису співробітник магазину відмовився.

До будинку за адресою: АДРЕСА_3 , підключалось опалення на початку опалювального сезону та відключалось у кінці опалювального сезону, що підтверджується актами № 173/7696 від 17 жовтня 2015 року про підключення, № 173/9932 від 05 квітня 2016 року про відключення, № 173/12019 від 19 жовтня 2016 року про підключення, № 173/13769 від 03 квітня 2017 року про відключення, № 173/14531 від 18 жовтня 2017 року про підключення, № 173/19385 від 10 квітня 2018 року про відключення, № 173/20139 від 02 листопада 2018 року про підключення, № 173/20885 від 10 квітня 2019 року про відключення, № 173/22671 від 05 листопада 2019 року про підключення, № 173/20885 від 10 квітня 2019 року про відключення. У переліках споживачів, розташованих у житловому будинку та підключених до єдиної системи опалення будинку, до вказаних актів зазначена ОСОБА_1 (а. с. 22-30).

У зв`язку з несплатою послуг теплопостачання у ОСОБА_1 за період з квітня 2015 року по грудень 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 68 068,26 грн, що підтверджується актами звірки відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» та абонентом ОСОБА_1 (а. с. 6-10).

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» 12 травня 2015 року направляло на адресу відповідача ОСОБА_1 , як споживача, письмовий договір №12608 купівлі-продажу теплової енергії щодо гарячої води від 01 квітня 2015 року для підписання, однак ОСОБА_1 не повернула підписаний примірник вказаного договору (а. с. 144-147).

29 листопада 2016 року Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» на адресу ОСОБА_1 направлявся лист про бездоговірне споживання нею теплової енергії та необхідність укладення договору, а також примірник договору (а. с. 14-15). Однак, договір ОСОБА_1 так і не підписано. Крім того, на ім`я ОСОБА_1 неодноразово направлялись несплачені рахунки за спожиту теплову енергію (а. с. 18-21).

З відповіді на ім`я ОСОБА_2 від 25 жовтня 2013 року за № З/м-1591/08/18 на її звернення до народного депутату України ОСОБА_3 вбачається, що 24 жовтня 2013 року представниками Комунального підприємства «Жилкомсервіс» та Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» проведено обстеження технічного стану системи опалення в її квартирі. В ході обстеження встановлено, що власником нежитлового приміщення, розташованого під квартирою АДРЕСА_4 ОСОБА_4 порушена проектна схема системи централізованого опалення шляхом зменшення діаметру трубопроводу подачі теплоносія на під`їзд. Стояки опалення, які проходять через її квартиру, опалюються рівномірно, але для режимної роботи приборів опалення, обсягу теплоносія, що подається недостатньо. 24 жовтня 2013 року представником Дзержинської філії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» проведено обстеження та складений акт-претензія, в якому зафіксовано, що температура повітря в квартирі АДРЕСА_4 відповідає санітарним нормам, в зв`язку з чим нарахування не підлягають корегуванню. Для покращення роботи в її квартирі приладів опалення власнику нежитлового приміщення ОСОБА_4 необхідно поновити проектну схему системи опалення (а. с. 91).

23 листопада 2020 року ОСОБА_2 складено акт-претензію № 173/033771 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо якості надання послуг з централізованого опалення за період з 03 по 23 листопада 2020 року (а. с. 90).

За клопотанням відповідачки ухвалою суду від 01 грудня 2021 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.

31 січня 2022 року з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» до суду надійшов лист про надання додаткових матеріалів, необхідних для складання висновку експерта №134 та проведення оплати за проведення дослідження та клопотання від 25 січня 2022 року про призначення обстеження, необхідного для складання висновку експерта № 134 (а. с. 160а, 160б).

Судом на адресу відповідача надіслано копію листа експертної установи про надання додаткових матеріалів, необхідних для складання висновку експерта №134 та проведення оплати за проведення дослідження та клопотання від 25 січня 2022 року про призначення обстеження, необхідного для складання висновку експерта № 134 до виконання (а. с. 161).

02 лютого 2022 року до суду надійшов лист з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» з рахунком для оплати вартості виконання інженерно-технічного дослідження № 614 (а. с. 161а, 161б).

20 вересня 2022 року цивільна справа повернута до суду з експертної установи разом з листом заступника директора з експертної роботи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 06 вересня 2022 року про те, що комплексна судова будівельно-технічна та теплотехнічна експертиза №134/614 знімається з проведення без виконання, оскільки оплата за проведення експертизи до експертної установи надійшла не в повному обсязі (а. с. 159).

У запереченнях на позов ОСОБА_1 заявлено про сплив строку позовної давності.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія -це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 6 статті 19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Абзацом 8 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Пунктом 8 Правил № 630 передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

17 вересня 2019 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» (далі - Порядок № 169).

Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169).

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 169).

Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169).

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 953/24063/19, провадження № 61-5095 св 21.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . Фактично у квартирі розташований магазин непродовольчих товарів, що підтверджується актами переддоговірного обстеження від 21 квітня 2015 року та обстеження системи теплопостачання об`єкту від 17 жовтня 2015 року за №173/2367, а також фотографіями у матеріалах справи.

Належне ОСОБА_1 приміщення знаходиться у житловому будинку, від системи централізованого опалення не відключене. Система його опалення є неподільною частиною єдиної системи опалення будинку.

Предметом спору і об`єктом цивільно-правових відносин є надання у належне відповідачці приміщення теплової енергії, яка була фактично отримана нею.

Якщо у приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію. Саме теплоносій передає теплову енергію, і тому його наявність в стояках та трубопроводах, що розташовані в приміщенні, підтверджує факт передачі споживачу теплової енергії і відповідно прийняття ним даної теплової енергії.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надавались послуги з теплопостачання до вищевказаного житлового будинку, зокрема, і до приміщення відповідачки, що підтверджується актами підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії та переліками споживачів до цих актів.

Належна відповідачці квартира знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення, та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплопостачання.

Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №317/1636/16-ц, провадження №61-19820св18.

Доказів на підтвердження звернення відповідачки до органу місцевого самоврядування із заявою про відключення належної їй квартири від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять.

Отже, відповідачка є споживачкою послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг незалежно від факту укладення договору між сторонами.

Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає позивач, нею не споживались, відповідачкою не надано.

Посилання ОСОБА_1 на показання свідка ОСОБА_2 не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не спростовують акти підключення/відключення теплопостачання до будинку. До того ж, показання свідка стосуються теплопостачання її квартири, а не квартири відповідачки. Її пояснення не свідчать про відсутність теплопостачання у будинку в період з лютого 2017 року по грудень 2019 року та про те, що ОСОБА_1 не споживала послуги з теплопостачання, які надає відповідач.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 неодноразово направлялись рахунки на оплату послуг з теплопостачання, однак вона з цього приводу будь-яких заяв до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не подавала, не повідомляла про те, що зазначені послуги не надаються чи не споживаються, про їх неналежну якість, не складала актів-претензій тощо.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 у запереченнях на позов заявлено про сплив строку позовної давності, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги позивача у межах трирічного строку до звернення до суду (січень 2020 року), а саме з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що акти підключення та відключення споживача не є належними доказами надання послуг, оскільки вони вказують лише на початок та закінчення теплопостачального періоду у м. Харкові, а не на подання теплопостачання за її адресою, є безпідставними, адже ці акти свідчать про подачу теплопостачання до конкретного будинку, та у додатках до них переліках споживачів зазначена споживачка ОСОБА_1 .

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що її право власності на квартиру зареєстровано лише у 2016 році, тому посилання на акт переддоговірного обстеження від 21 квітня 2015 року та акт обстеження системи теплопостачання об`єкту від 17 жовтня 2015 року є неспроможними судова колегія відхиляє, оскільки зазначені акти підтверджують, що вона використовувала приміщення, яке має спільну з будинком систему теплопостачання, та ці обставини не змінились з 2015 року і не залежать від реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру.

Посилання ОСОБА_1 на те, що її квартира - це житлове приміщення, тоді як суд задовольнив вимоги позивача як за об`єкт нежитлової нерухомості судова колегія відхиляє, адже факт використання приміщення як магазину відповідачкою не спростовано. Розрахунок спожитої теплової енергії зроблений позивачем згідно «Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні».

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом порушено порядок інформування її про проведення експертизи судова колегія також відхиляє, адже експертною установою направлялись рахунки на оплату експертизи на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується листами від 26 січня 2022 року та 21 січня 2022 року (а. с. 100а, 161а), що свідчить про її поінформованість про необхідність оплати експертизи та її вартість. Рахунок № 159 від 19 січня 2022 року на суму 8580,50 грн направлений судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 , однак нею не сплачений. З клопотанням про призначення експертизи до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зверталась.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, що підтверджується копіями довідок до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 989358 від 02 червня 2019 року, № 326079 від 28 липня 2021 року (а. с. 40, 197), та помилково стягнув з неї судовий збір за подання позову на користь позивача.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Отже, оскільки позов задоволено частково, на 64,54% від заявлених вимог, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», слід змінити оскаржуване рішення суду в частині стягнення з неї судового збору та компенсувати Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» понесений у зв`язку з поданням позову судовий збір у розмірі 1356,63 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2023 року змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мереж» 1361,25 грн судового збору за подання позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» понесений у зв`язку з поданням позову судовий збір у розмірі 1356,63 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.