ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5587/20 Номер провадження 22-ц/814/2796/23Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2021 року, постановлене суддею Савченко Л.І.

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтайм Фінанс" до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради про усунення перешкод в користуванні приміщенням шляхом зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» звернулося до суду з позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної в місті Полтаві ради, про усунення перешкод в користуванні приміщенням шляхом зняття з реєстрації.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 03 травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 359-КТ, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 47 000 доларів США, а також - договір про відкриття кредитної лінії № 359-КТ-КЛІ на суму 3 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами 03 травня 2007 року банк та ОСОБА_3 уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки № 359-КТ, предметом якого є належна іпотекодавцю двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

10 жовтня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за вищевказаними кредитними та іпотечним договорами.

У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитних договорів 25 лютого 2020 року позивач в позасудовий спосіб звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього. Після оформлення права власності на вищевказану нерухомість ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» стало відомо про те, що у спірному житлі зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказано, що реєстрація місця проживання у квартирі здійснена відповідачами незаконно, оскільки згідно з пунктом 8.1.10 іпотечного договору іпотекодавець зобов`язався не реєструвати в житловому приміщенні, що складає предмет іпотеки, будь-яких осіб без згоди іпотекодержателя.

ОСОБА_3 не звертався до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за такою згодою, а банк не надавав іпотекодавцю дозволу на реєстрацію ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 у квартирі. Внаслідок набуття ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» права власності на спірне житлове приміщення припинилися обставини, які слугували підставою для встановлення сервітуту для членів сім`ї колишнього власника, однак, не зважаючи на це, відповідачі відмовляються в добровільному порядку звільнити займане житло та знятися з реєстраційного обліку.

Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» просило усунути йому як власнику квартири АДРЕСА_2 перешкоди в користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 09 червня 2021 року позов задоволено.

Усунуто ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» перешкоди в користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 . Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що реєстрація ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 відбулася всупереч пункту 8.1.10 іпотечного договору, згідно з яким іпотекодавець зобов`язався не реєструвати в житловому приміщенні, що складає предмет іпотеки, будь-яких осіб без згоди іпотекодержателя. ОСОБА_3 не звертався до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за такою згодою, а банк не надавав іпотекодавцю дозволу на реєстрацію відповідачів у квартирі. В разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник на підставі статей 16, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, в тому числі з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одночасно вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право. Таким чином, позбавлення відповідачів права користування належною ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку припинить таке порушення та в повній мірі відновить правомочності власника щодо спірного майна.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 09 червня 2021 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «ФК Інтайм Фінанс» задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вищевказана постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив питання дотримання ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» досудової процедури щодо направлення мешканцям спірної квартири письмової вимоги добровільно звільнити житло, як і не встановив, за рахунок яких коштів було придбане іпотечне майно, що має визначальне значення для правильного вирішення спору.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 03 травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 359-КТ, відповідно до якого ОСОБА_3 наданий кредит у сумі 47 000 Доларів США.

У забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 359-КТ від 03.05.2007, між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_3 укладений Іпотечний договір № 359-КТ, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.A. за реєстровим номером 2125/50, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 7-8)

Згідно з пунктом 8.1.10 вищезгаданого договору іпотеки іпотекодавець зобов`язався не реєструвати у квартирі, яка є предметом іпотеки, будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя.

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

10 жовтня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інтайм Фінанс», за результатами відкритих електронних торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-08-02-000101-b від 18.09.2019 року, укладений Договір про відступлення прав вимоги, зокрема прав вимоги до боржника ОСОБА_3 за кредитним договором № 359-КТ від 03.05.2007, договором про відкриття кредитної лінії № 359-КТ-КЛІ від 03.05.2007 та договором іпотеки № 359 від 03.05.2007 року (т. 1, а.с. 9-10).

Відтак, з 10 жовтня 2019 року ТОВ «Фінансова Компанія «Інтайм Фінанс» є правонаступником усіх майнових прав ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за вищевказаними договорами та набуло статусу Іпотекодержателя за договором іпотеки № 359 від 03.05.2007.

24.01.2020 року в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» було реалізовано право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» права власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 20).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що реєстрація ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулась всупереч п. 8.1.10 Іпотечного договору № 359-КТ від 03.05.2007, з повідомленням до банку про намір зареєструвати в квартирі третіх осіб ОСОБА_3 не звертався, та відповідно ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не надавало іпотекодавцю відповідного письмового дозволу, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частинами першою-третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (частини перша-третя статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки визначено умовами іпотечного договору № 359-КТ, а саме п. 8.4.3, 8.4.8 (т. 1, а.с. 8).

У відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Стаття 109 ЖК України закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення.

Частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 333/3891/21.

У постановах від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц та від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц Велика Палата Верховного Суду визначила, що в разі якщо сторони договору іпотеки передбачили в ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 ЖК України процедури.

Частина третя статті 109 ЖК України деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (№14-93цс19) зроблено висновок, що: «частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22) зазначено, що: «порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та другастатті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

До суду апеляційної інстанції від ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», враховуючи висновки Верховного Суду викладені в постанові від 11.01.2023 у даній справі, надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: копії кредитного договору № 359-КТ від 03.05.2007 року; копії договору про відкриття кредитної лінії № 359-КТ-КЛІ від 03.05.2007 року; копій вимог про добровільне виселення та звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки з доказами направлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; копії довідки КП ЖЕО № 2 від 03.04.2023 року № 263.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 вважає за необхідне прийняти дані докази, оскільки вони містять дані необхідні для встановлення дійсних і фактичних обставин справи та відповідно ухвалення законного та обгрунтованого рішення.

Колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З наданих позивачем доказів вбачається, що кредитні ресурси отримані ОСОБА_3 за кредитним договором № 359-КТ від 03.05.2007 використані за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м. (п. 2.3 кредитного договору).

Отже, спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів.

Згідно довідки КП ЖЕО № 2 від 03.09.2023 № 263 у квартирі АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_1 зареєстрована з 02.10.2015, а її малолітній син ОСОБА_2 з 13.03.2020.

03 березня 2020 року ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» надіслало на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про добровільне виселення та звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки.

Вищевикладене свідчить про дотримання позивачем досудової процедури щодо направлення мешканцям письмової вимоги добровільно звільнити житло та дотримання вимог передбачених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивач є законним власником спірної квартири та його права невиправдано обмежуються у зв`язку із тим, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 , яка виступала предметом іпотеки, була придбана ОСОБА_3 за кредитні кошти, на неї було звернуто стягнення, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. В. Чумак