Номер провадження: 22-ц/813/27/23
Справа № 521/9536/13-ц
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2016 року, постановленого під головуванням судді Поліщук І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ,правонаступником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про знесення самовільно збудованих споруд під літерами «Ч» та «Ц» за рахунок ОСОБА_3 , про здійснення перебудови за рахунок ОСОБА_3 самовільно реконструйованої будівлі за літерою «З»,-

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який під час розгляду справи був уточнений та поданий до ОСОБА_3 про знесення самовільно збудованих споруд під літерами «Ч» та «Ц» за рахунок ОСОБА_3 , про здійснення перебудови за рахунок ОСОБА_3 самовільно реконструйованої будівлі за літерою «З», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просила:

- знести за рахунок ОСОБА_3 самовільно збудовані будівлі під літерою «Ч» площею основи (забудови) 6,9 кв.м., та за літерою «Ц» площею основи (забудови) 2,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- здійснити перебудову за рахунок ОСОБА_3 самовільно реконструйованої будівлі за літерою «З» площею основи (забудови) 11 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення її до попереднього стану згідно технічного паспорту від 08.04.2004 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником 2/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності за законом виданого 08.04.1992 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою, власником 1/10 частини цього ж домоволодіння є ОСОБА_3 . Домоволодіння в цілому складається з двох жилих кам`яних будівель під літ. «А» і «Б», загальною площею 52,2 кв.м., та надвірних будівель: сараїв літ. «Д», «З», «И», «Н»; погребу літ. «В», навісу літ. «Ж», вбиралень літ. «Л», «П», огорожі № 1-5. ОСОБА_1 проживає в житловому будинку літ. ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 займає житловий будинок під літ. «Б». Позивачка вказує, що ОСОБА_3 самовільно без погодження з іншими власниками було побудовано новий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Здійснення відповідачкою самочинного будівництва підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, в якому вказується що ОСОБА_3 здійснено будівельні роботи з будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_2 , крім цього цією ж Інспекцією підтверджено відсутність надання дозволу ОСОБА_3 на виконання будівельних робіт за вказаною адресою.

Позивачка вважає, що зі сторони відповідача порушено її право на вільне та безпечне володіння, користування і розпорядження власним майном, порушено законодавство України у сфері будівництва, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

Судом до участі у справі, в якості третіх осіб були залучені Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 є співвласницею нерухомого майна та має право на приватизацію земельної ділянки, необхідної для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, однак розміщення на земельній ділянці, яка планується до відведення, самочинного будівництва є порушенням вимог закону, так як наявні самочинно збудовані об`єкти ОСОБА_3 перешкоджають ОСОБА_5 в реалізації її права на приватизацію відповідної земельної ділянки.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2016 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Ващенко Л.Г. для розгляду справи (а.с. 2 т. 2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2016 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 13 т. 2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2016 року справа призначена до розгляду (а.с. 14 т. 2).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу справи від 15 січня 2019 року після створення нового суду визначено новий склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. (а.с. 150 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2019 року справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 151 т. 2).

Під час розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_6 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 61 т. 3).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 21 березня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 62 т. 3).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду(а.с. 63).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2023 року до участі у справі, в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була залучена ОСОБА_2 .

В судове засідання, призначене на 28 листопада 2023 року представники третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 116-117 т. 3).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Бовра Д.Ю., представника ОСОБА_2 , адвоката Палатної Н.А., представника ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.04.1992 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 є власником 2/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Домоволодіння в цілому складається з двох жилих кам`яних будівель під літерами «А» і «Б», загальною жилою площею 52,2 кв.м., та надвірних будівель: сараїв літ.»Д»,»З»,»И»,»Н», погребу літ. «В», навісу літ. «Ж», вбиралень літ. «Л», «П», огорожі № 1-5, які розташовані на земельній ділянці площею 910, кв.м.

ОСОБА_3 належить 1/10 частина цього ж домоволодіння на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 17.06.1966 року нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_3 самовільно без погодження з іншими власниками побудувала новий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а відповідно до статті 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути враховані інтереси та вимоги власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що побудови, зазначені у технічному паспорті та у висновку судово-будівельної експертизи під літерами «З», «Ч» та «Ц» якимось чином можуть завдати пошкоджень, як житловому будинку позивачки так і господарським будівлям її домоволодіння та можуть створювати їй перешкоди в користуванні, як цими будівлями так і земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник спільного майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суд приймає до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст. 57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.12.2014 року, об`єктом дослідження експерта є наступні будівлі: літера «З» площею основи (забудови) 11 кв.м., літера «Ч» та літера «Ч» возведенні на ділянці згідно даним наданого технічного паспорту від 10.04.2014 року та є самочинними, літера «З» самочинно збільшена на 2,8 кв.м. Літера «З» сарай, уявляє собою одноповерхову будівлю з площею забудови 11,0 кв.м. та з зовнішніми лінійними розмірами у плані 5,15 м х 2,14 м; - возведе ний впритул до вбиральні літера « Ц»; - сарай літера «З» розташований на відстані 4,60 м від будівлі літера «а»; права та ліві бокові стіни будівлі продовжені на 0,54 м в бік лівої бокової межі ділянки (збільшення будівлі є самочинним); - водовідвід атмосферних вод з покрівлі організований за допомогою водо стокових труб в поєднанні з жолобами; - будівля забезпечена електропостачанням; природним освітленням та провітрюванням через віконний проріз. Згідно висновку судово-будівельної експертизи в результаті обстеження встановлено, що будівля літера «З» не зменшує ступень освітленості та інсоляції житлових приміщень літера «А», конструктивні елементи будівлі літера «З» знаходяться в задовільному технічному стані, відповідно будівлі не загрожує обрушення, а також на відстані між літерами «А» та літерами «З» достатньо для проїзду пожежної машини у випадку пожежі, відповідно будівля сараю літера «З» не здійснює негативний вплив на будівлю літера «А», власником якого ОСОБА_7 ,таким чином демонтаж конструкцій будівлі або реконструкція будівлі літера «З» являється не доцільним. Будівля літера «Ч» не зменшує ступінь освітленості та інсоляції жилих приміщень літера «А», конструктивні елементи будівлі літера «Ч» знаходяться у хорошому технічному стані, відповідно будівлі не загрожує обрушення, у випадку пожежі, можливо гашення з тротуарної частини вулиці, так як будівля розташована по лінії забудови, відповідно будівля сараю літера « Ч» не здійснює негативного впливу на будівлю літера «А» , власником якого ОСОБА_7 , таким чином демонтаж конструкцій будівлі або реконструкція будівлі літера «Ч» являється недоцільним. Будівля літера «Ц» не зменшує ступінь освітленості та інсоляції жилих приміщень літери «А», конструктивні елементи будівлі літера «Ц» знаходяться у хорошому технічному стані, відповідно будівлі не загрожує обрушення, у випадку пожежі, гасіння можливо з тротуарної частини вулиці, можливі санітарно гігієнічні незручності ( відповідно ДБП 360-92 п.3.26) у випадку якщо вбиральня буде функціонувати, відповідно вбиральня-душ здійснює незначний негативний вплив на будівлю літера «А», власником якого є ОСОБА_1 , таким чином демонтаж конструкцій будівлі вбиральня - душ являється недоцільним, а рекомендується переобладнання вбиральні зі зміною її функціонального призначення - сарай.

Судом були взяті до уваги пояснення представника ОСОБА_1 , який не заперечував, що ОСОБА_1 не має ніяких документів на земельну ділянку, на якій розташовані 2/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , які відображені на технічному паспорті під літерою «А», але вона користується і житловим будинком під літерою «А» за цією адресою і частиною земельної ділянки, на якій він розташований. Також представник надавши пояснення зазначив, що споруди за літерами «З», «Ч» та «Ц» побудовані відповідачкою приблизно у 2011 році, її довірителька письмової згоди на будівництво не надавала, але і до суду звернулася тільки у 2013 році, намагаючись вирішити питання мирним шляхом.

Відповідно до ч.3 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда,ніше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних нормі правил, якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво. Відповідно до положень норм статтей 16,386,391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до п.3.25 ДБН 360-92 Планування і забудову міських та сільських поселень для догляду за будівлями та здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш відступних конструкцій стіни повинна бути не менше 1,0 м, при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, відстань між житловими будинками та господарськими спорудами слід приймати відповідно до санітарних та протипожежних норм в залежності від цільового призначення будівель та ступеню їх вогнестійкості 60-75.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 22-25 Постанови Пленуму № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. При вирішення питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясувати, зокрема наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектам; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. При цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

Відхилення від проекту забудови об`єкта нерухомості або від вимог будівельних норм та правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно - технічним вимогам і правилам експлуатації , не впливають на міцність і безпечність цього об`єкта(зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об`єкта нерухомості.

Як зазначено в експертизі будівлі літера «Ч» та літера « Ц» возведенні на ділянці згідно даним наданого технічного паспорту від 10.04.2014 року являються самочинними,літера «З» самочинно збільшена на 2,8 кв.м.. Літера «З» сарай уявляє собою одноповерхову будівлю з площею забудови 11 кв.м., з зовнішніми лінійними розмірами у плані 5,15 м х 2,14 м. Дослідження на відповідність будівельним нормам та правилам будівля сараю літр. «З» проводиться з врахуванням встановлення його можливого негативного впливу на будівлю літера «А», власником якого є ОСОБА_1 . Експертом встановлено, що сарай літера «З» відповідає наступним вимогам будівельних норм та правил: ДБН 360-92 «Градобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень»: * до площі присадибної ділянки включається площа забудови житлових будинків, господарських будівель; * п.3.25 « повинно бути забезпечено обладнання необхідними інженерно-технічними заходами, які забезпечують стоку атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок», * п.3.24 «в містах та селищах міського типу на присадибних ділянках при дот манні санітарних, протипожежних та будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього або у вигляді окремої споруди. БНІП 3.03.01087 «Несущі та огороджувальні конструкції», затверджені Поставною Держбуду СРСР від 04.12. 1987 року № 280. - ДБН В.1.1 -7-2002 « Пожежна безпека об`єктів будівництва», доп. «Д». - ДБН В.2.2 -15-2005 «Житлові будівлі», затверджені наказом Держбуду України від 28.09.2005 року № 175; п.2.17 Дахи слід проектувати з організованим водостоком у відповідності з ДБН В.2.6.-14. Допускається передбачати неорганізований водостік з дахів одно-двох поверхових будівель за умови обладнання піддашків над входами. - ДБН В.2.6-14-97 «Покриття будівель та споруд» по конструкції даху та покрівлі. В результаті обстеження експертом встановлено, що будівля літера «З» не зменшує ступінь освітленості та інсоляції житлових приміщень літера «А» конструктивні елементи будівлі літера «З» знаходяться у задовільному технічному стані, відповідно будівлі не загрожує обрушення, а також відстань від літерою «А» та літерою «З» достатня для проїзду пожежної машини на випадок пожежі, відповідно будівля сараю літера «З» не здійснює негативний вплив на будівлю літера «А», власником якого є ОСОБА_1 , таким чином демонтаж конструкцій будівлі або реконструкція будівлі літера «З» являється недоцільною.

З урахуванням викладеного, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про здійснення перебудови за рахунок ОСОБА_3 самовільно реконструйованої будівлі за літерою «З» площею забудови 11 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення до попереднього стану, згідно технічного паспорту від 08.04.2004 року.

Щодо позовних вимог про знесення за рахунок ОСОБА_3 самовільно збудованих будівлі за літерою «Ч» площею основи (забудови) 6,9 кв.м., та за літерою «Ц» площею основи (забудови) 2,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , судом зазначено наступне.

Як вбачається з мотивувальної частини судово-будівельної експертизи, експертом внаслідок обстеження встановлено, що літера «Ч» - сарай, уявляє собою одноповерхову будівлю з площею забудови 6,9 кв.м. із зовнішніми лінійними замірами у плані 5,15 х2,14, сарай літера «Ч» розташований на відстані 3, 50 м від будівлі літера «А». Дослідження на відповідність будівельним нормам та правилам будівлі сараю літера «Ч» проводиться з врахуванням встановлення його можливого негативного впливу на будівлю літера «А», власницею якого є позивачка ОСОБА_1 . Експертом встановлено, що сарай літера «Ч» розташований у дворі домоволодіння літера АДРЕСА_1 відповідає наступним вимогам будівельних норм та правил: -ДБН 360-92 ** «Градобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень»: * до площі земельної ділянки включається площа забудови жилих будинків, господарських споруд; * п.3,25* «повинно бути забезпечено обладнання необхідних інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стоку атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». *п.3.24* « В містах та селищах міського типу на присадибних ділянках при дотримання санітарних, протипожежних та будівельних норм можуть бути розміщена господарські будівлі вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього або у вигляді окремої споруди». - БНІП 3.03.01-87 «Несучі та огороджувальні конструкції», затверджені Постановою Держбуду СРСР від 04.12.1987 року № 280. - ДБН В.1.1 -7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», доп. «Д». - ДБН В.2.2 -15-2005 «Житлові будівлі», затверджені наказом Держбуду України від 28.09.2005 року № 175; п.2.17 Дахи слід проектувати з організованим водостоком у відповідності з ДБН В.2.6.-14. Допускається передбачати неорганізований водостік з дахів одно-двох поверхових будівель за умови обладнання піддашків над входами. - ДБН В.2.6-14-97 «Покриття будівель та споруд» по конструкції даху та покрівлі. Не відповідають наступним вимогам буд вільних норм та правил : ДБН 369-92 «Градобудівництво, Планування та забудова міських, сільських поселень»; * п. 3.24 Розміщення господарських споруд по лінії забудови житловим будинками не допускається». Примітка: згідно ДБН 360-92* «Градобудівництво, Планування та забудова міських, сільських поселень» додаток 3.1, приклад 7 «… Часткова реконструкція жилих будинків та господарських споруд на окремих присадибних ділянках, які побудовані по діючим раніше нормативам, допускається за узгодженням з місцевими органами архітектури т а градобудівництва, державного пожежного та санітарного нагляду. У даному випадку перебудова житлових будинків,їх господарських споруд можлива за умови збереження існуючих відстаней між спорудами.

В результаті обстеження експертом встановлено, що будівля літера «Ч» не зменшує ступінь освітленості та інсоляції житлових приміщень літера «А» конструктивні елементи будівлі літера «Ч» знаходяться у задовільному технічному стані, відповідно будівлі не загрожує обрушення, у випадку пожежі, можливо гасіння з тротуарної частини вулиці, так як будівля розташована по лінії забудови, відповідно будівля сараю літера «Ч» не здійснює негативний вплив на будівлю літера «А», власником якого є ОСОБА_8 , таким чином демонтаж конструкцій будівлі або реконструкція будівлі літера «Ч» являється недоцільною. Літера «Ц» вбиральня - душ - одноповерхова споруда площею забудови 2,7 кв.м., з зовнішніми лінійними розмірами в плані 5,15 м х2,14 м; побудований між сараєм літера «Ч» та сараєм літера «З», вбиральня - душ літ. «Ц» розташований на відстані 3,80 метрів від будівлі літ. «А», водовідвід атмосферних вод організований за допомогою водостічних труб в поєднанні з жолобами. Експертом встановлено, що вбиральня-душ літр. «Ц» відповідає наступним вимогам буд вільних норм та правил: - ДБН 360-92 ** «Градобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень»: * до площі земельної ділянки включається площа забудови жилих будинків, господарських споруд; * п.3,25* «повинно бути забезпечено обладнання необхідних інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стоку атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». *п.3.24* «В містах та селищах міського типу на присадибних ділянках при дотримання санітарних, протипожежних та буд вільних норм можуть бути розміщена господарські будівлі вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього або у вигляді окремої споруди». - БНІП 3.03.01-87 «Несучі та огороджувальні конструкції», затверджені Постановою Держбуду СРСР від 04.12.1987 року № 280. - ДБН В.1.1 -7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», доп. «Д». - ДБН В.2.2 -15-2005 «Житлові будівлі», затверджені наказом Держбуду України від 28.09.2005 року № 175; п.2.17 Дахи слід проектувати з організованим водостоком у відповідності з ДБН В.2.6.-14. Допускається передбачати неорганізований водостік з дахів одно-двох поверхових будівель за умови обладнання піддашків над входами. - ДБН В.2.6-14-97 « Покриття будівель та споруд» по конструкції даху та покрівлі. Не відповідають наступним вимогам буд вільних норм та правил: - санітарним вимогам ДБН 360-92 «Градобудівництво. Планування та забудова міських та селищних поселень»: * 3.26 «… у відповідності до санітарних вимог дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитися у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків в тому числі і сусідніх садиб». Примітка: На час обстеження будівля літера «Ц» - вбиральня - душ не функціонувала. В результаті обстеження встановлено, що будівля літера «Ц» не зменшує ступінь освітленості та інсоляції жилих приміщень літера «А», конструктивні елементи знаходяться у доброму технічному стані, відповідно споруді не загрожує обрушення,у випадку пожежі гасіння можливо з тротуарної частини вулиці, можливі санітарно - технічні незручності (відповідно ДБН 360-92* п.3.26) у випадку якщо вбиральня буде функціонувати, відповідно споруда вбиральня - душ здійснює незначний негативний вплив на будівлю літера «А» власником якої є ОСОБА_1 , таким чином демонтаж конструкцій споруди вбиральня-душ літ. «Ц» являється недоцільним, а рекомендується переобладнання вбиральні зі зміною її функціонального призначення (сарай).

Судом надана належна оцінка поясненням представника відповідача про те, що споруди «З», «Ц» та «Ч» ніякого негативного впливу на будівлю позивачки не здійснюють. Споруда під літерою «З» не є самочинною, а її площа збільшилася за рахунок утеплення, вбиральня - душ під літерою «Ц» взагалі не функціонує, тому що, після того як за клопотанням сторони позивача була проведена судово-будівельна експертиза, її довірителька виконала рекомендації експерта і демонтувала унітаз, на теперішній час це приміщення використовується як сарай. На підтвердження того, що спірне приміщенні під літерою «Ц`у наступний час відповідачкою використовується як сарай, надані фотографії, які були залучені судом до матеріалів справи.

Також судом були взяті до уваги надані представником відповідача суду довідка Філії «Інфокс водоканал» Міськканалізації за № 389-21 від 07. 06.2004 року з якої вбачається, що згідно заяви ОСОБА_3 на підставі розпорядження № 4 від 15.01.01. року працівниками міськканалізації проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_2 на предмет підключення житлового будинку до каналізаційних мереж. Внаслідок обстеження встановлено, каналізаційний випуск 100 м з чавунних труб 15 м.п. від вищевказаного житлового будинку підключений до відомчої каналізаційної лінії по АДРЕСА_3 , претензій з боку міської каналізації не має, згідно заяви ОСОБА_3 підключення живого будинку до мереж міської каналізації було проведено у 1999 році.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов вірного висновку, що в разі функціонування вбиральні під літерою «Ц», ніякого негативного впливу на житловий будинок позивачки не здійснювалося б взагалі, у зв`язку з підключенням будинку АДРЕСА_1 до мереж міської каналізації.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки побудови,зазначені у технічному паспорті та у висновку судово-будівельної експертизи під літерами «З», «Ч» та «Ц», не завдають пошкоджень, як житловому будинку позивачки так і господарським будівлям її домоволодіння та не створюють їй перешкоди в користуванні, як цими будівлями, так і земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 є співвласницею нерухомого майна та має право на приватизацію земельної ділянки, необхідної для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, однак розміщення на земельній ділянці, яка планується до відведення, самочинного будівництва є порушенням вимог закону, так як наявні самочинно збудовані об`єкти ОСОБА_3 перешкоджають ОСОБА_5 в реалізації її права на приватизацію відповідної земельної ділянки, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, встановленими обставинами, а також висновком судової будівельно-технічної експертизи, а нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 листопада 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова