Постанова

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 756/2100/20

провадження № 61-2356 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - акціонерне товариство «Універсал Банк»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року у складі судді Жука М. В. та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Сушко Л. П., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») про захист прав споживача, стягнення банківського вкладу та трьох відсотків річних за прострочення повернення банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 13 лютого 2009 року між ним та публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», було укладено договір банківського обслуговування фізичної особи № 000062640 з метою відкриття банківських рахунків, які він мав намір використовувати для власних потреб, зокрема, розміщувати депозити.

Стверджував, що 04 січня 2017 року та 10 січня 2017 року на підставі попередньо укладеного договору банківського обслуговування фізичної особи № 000062640 та заяви-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи CIF № 000062640 від 04 січня 2017 року та 10 січня 2017 року він розмістив на депозитних рахунках, відповідно, з номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , відкритих у ПАТ «Універсал Банк», депозити у сумі 28 091, 77 євро та у сумі 29 132, 49 євро під 6, 50 % річних строком на 91 день.

Відповідно до заяв на видачу готівки від 06 квітня 2017 року № 049В5, від 07 квітня 2017 року № 049В07, від 18 квітня 2017 року № 049В15 та від 19 квітня 2017 року № 049В15 банк виплатив йому проценти та повністю повернув внесені грошові кошти за депозитом від 04 січня 2017 року.

Водночас 20 квітня 2017 року, після спливу строку зберігання коштів на депозитному рахунку від 10 січня 2017 року, він звернувся до банку із заявою на видачу готівки, проте банк повернув йому лише частково грошові кошти у розмірі 8 000 євро та повідомив про неможливість видачі депозиту у повному обсязі з причин відсутності залишкових коштів.

Посилаючись на те, що грошові кошти в повному обсязі за депозитним вкладом від 10 січня 2017 року йому не повернуті, жодних доручень щодо розпорядження цими грошовими коштами він не надавав, причини відсутності коштів на депозитному рахунку йому невідомі, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його корить з АТ «Універсал Банк» грошові кошти за договором банківського вкладу CIF № 000062640 від 10 січня 2017 року у розмірі 21 132, 49 євро та три проценти річних за прострочення повернення вкладу у розмірі 1 079, 65 євро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про стягнення трьох відсотків річних закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині вимог.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 21 132,49 євро та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» судовий збір в дохід держави у розмірі 6 548,94 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до досліджених у судовому засіданні доказів у сукупності встановлено, що між сторонами існують договірні відносини за договором банківського обслуговування від 24 березня 2008 року на умовах публічної пропозиції АТ «Універсал Банк»; заявою-підтвердженням розміщення депозиту фізичної особи CIF № 000062640 від 10 січня 2017 року доводиться прийняття банком від ОСОБА_1 грошових коштів, з яких 21 132, 49 євро залишилися неповернутими. Враховуючи, що договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу), а відповідач усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не надав жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував наявність договірних правовідносин між сторонами, суд зробив висновок про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 та задоволення позову.

Водночас клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 49 700 грн не підтверджені доказами реального надання послуг адвоката на зазначену суму саме у цій цивільній справі. На переконання суду, розмір визначених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у такій сумі є завищеним, не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. У зв`язку з викладеним суд вважав правильним та доцільним частково стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що надані позивачем документи до позовної заяви не підтверджують наявність правовідносин між сторонами з приводу банківського вкладу за спірними заявами-підтвердженнями розміщення депозиту фізичної особи та не підтверджують розміщення спірного депозитного вкладу позивачем. Позивач жодних заперечень щодо недостовірності наявних у відповідній виписці відомостей (обліку операцій) не навів, як і не навів доказів наявності на його поточному рахунку грошових коштів, достатніх для здійснення операції щодо перерахування відповідних коштів на депозитні рахунки станом на 04 та на 10 січня 2017 року. ОСОБА_1 не надав відповідних доказів на спростування наданого відповідачем доказу (виписки за рахунком) з приводу наявності на рахунку № НОМЕР_3 грошових коштів, достатніх для реального виконання спірних заяв та фактичного виконання спірних заяв щодо зарахування коштів на депозитний рахунок.

Під час судового розгляду справи апеляційний суд також не встановив, що дії відповідача були неправомірними, а тому вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам, встановленим у суді апеляційної інстанції, а отже не підлягають задоволенню.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд зробив передчасні висновки про відмову у задоволенні позову, не врахувавши, що договір банківського рахунку та заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 10 січня 2017 року складають договір банківського вкладу; за публічною пропозицією заява-підтвердження є саме тим документом, згідно з яким банк приймає кошти від клієнта для розміщення на депозиті і який разом із договором підтверджує розміщення депозиту. Наведене свідчить про дотримання сторонами письмової форми договору.

Апеляційний суд не надав оцінку змісту цієї заяви-підтвердження, відповідно до якої з метою розміщення депозиту у ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_1 доручив банку здійснити договірне списання коштів із поточного рахунку на депозитний. Наведене свідчить, що у банку виникає обов`язок із вчинення операцій з перерахування грошових коштів з поточного на депозитний рахунок за заявою-підтвердженням вкладника та саме ця заява-підтвердження є доказом розміщення грошових коштів на депозитному рахунку. Невиконання такого обов`язку банком не може свідчити, що між сторонами не виникли відносини з договору банківського вкладу.

Зробивши висновки, що позивач не довів наявність грошових коштів на його поточному рахунку у тому розмірі, у якому він за заявою-підтвердженням доручив банку провести перерахування коштів на депозитний рахунок, апеляційний суд, надавши перевагу виписці за рахунком, не надав оцінки іншим письмовим доказам у сукупності та у системному зв`язку.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року в частині стягнення із АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 49 700 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з банку на користь ОСОБА_1 грошових коштів та зазначив, що письмова форма договору банківського вкладу, укладеного сторонами 10 січня 2017 року, дотримана сторонами, договір банківського вкладу складають договір банківського рахунку та заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 10 січня 2017 року; договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і підлягає виконанню банком.

Апеляційний суд також зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 49 700 грн підтверджений належними доказами; інформація, надана представником позивача щодо характеру та обсягу виконаних робіт (наданих) послуг відповідає критерію розумності та є співмірною з обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт. Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу витрат на правничу допомогу з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вимог позивача, а саме: стягнення на його користь із відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 49 700 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2023 року АТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14, постановах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 910/21578/16, від 18 лютого 2021 року у справі № 904/3242/18 тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 756/2100/20 із Оболонського районного суду м. Києва.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належну оцінку доказам у справі, зокрема, відповіді НБУ від 13 вересня 2017 року на заяви ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 07 квітня 2017 року у ОСОБА_1 були нульові залишки за всіма його рахунками.

Стверджував, що між банком та ОСОБА_1 не укладалися заяви-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 04 січня 2017 року, від 10 січня 2017 року та виписка з рахунку № НОМЕР_3 за період з 12 травня 2008 року до 07 квітня 2017 року не відтворює здійснення таких депозитних операцій, на які посилається позивач; самі заяви не відповідають вимогам нормативних документів, які регулюють ці правовідносини, є нікчемними.

Апеляційним судом у порушення вимог статті 417 ЦПК України не в повній мірі виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року, зокрема, не з`ясовано, чи було у позивача достатньо коштів для розміщення їх на вкладному рахунку у розмірі, визначеному заявою-підтвердженням від 10 січня 2017 року; з чиєї вини грошові кошти за заявою-підтвердженням від 10 січня 2017 року не були перераховані на депозитний рахунок позивача.

Судові рішення в частині вирішення розподілу витрат на правничу допомогу не оскаржуються, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в цій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах; судами вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 травня 2008 року ОСОБА_1 був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_3 у валюті євро для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій.

Надалі 13 лютого 2009 року на підставі заяви ОСОБА_1 на відкриття CIF від 13 лютого 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір банківського обслуговування фізичної особи № 000062640, у якому сторони погодили порядок відкриття клієнту банківських рахунків (у тому числі депозитних), порядок зарахування, перерахування і видачі грошових коштів на рахунках клієнта, умови обслуговування рахунків фізичної особи.

Протягом 2009-2017 років позивач користувався рахунком № НОМЕР_3 , у тому числі розміщував та перерозміщував депозити, здійснював операції видачі, внесення та перерахування коштів. Відповідні обставини визнали сторони спору.

Згідно із публічною пропозицією АТ «Універсал Банк» про приєднання до договору банківського обслуговування фізичної особи (далі - договір), розміщеною на офіційній інтернет-сторінці банку у редакції від 12 серпня 2019 року згідно з додатком № 102 до розпорядження від 22 серпня 2013 року № 49, заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи - це документ, згідно з яким банк приймає кошти від клієнта для розміщення на депозиті і який разом із договором підтверджує розміщення депозиту; заява-підтвердження має бути підписана клієнтом та надана банку в установленому договором порядку; заява-підтвердження складається за формою банку та містить інформацію про суму, валюту, строк розміщення депозиту, розмір і порядок сплати процентів, інші умови розміщення депозиту і є невід`ємною частиною договору.

Підставою для відкриття депозитного рахунку і підтвердження його відкриття є договір та заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи (пункт 1.6. публічної пропозиції).

У пункті 4.12. договору передбачено, що заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи та/або заява-підтвердження на зміну параметрів депозиту фізичної особи вважається належним чином оформленою клієнтом та такою, що підлягає виконанню банком, якщо така заява надана за формою, встановленою банком.

У пункті 4.13.3. договору передбачено, що в день закінчення строку депозиту, передбачена, зокрема, опція з закриття депозиту без автоматичного продовження строку: нараховані проценти перераховуються на поточний рахунок клієнта у банку, вказаний в заяві-підтвердженні розміщення депозиту фізичної особи або в заяві-підтвердженні на зміну параметрів депозиту фізичної особи (в разі надання клієнтом такої заяви з метою зміни параметрів депозиту); сума депозиту повертається на поточний рахунок клієнта в банку, вказаний в його заяві-підтвердженні розміщення депозиту фізичної особи або в заяві-підтвердженні на зміну параметрів депозиту фізичної особи (в разі надання клієнтом такої заяви з метою зміни параметрів депозиту) (а. с. 128-146, т. 1).

За змістом заяви-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 04 січня 2017 року CIF № 000062640 ОСОБА_1 з метою розміщення ним депозиту у ПАТ «Універсал Банк» доручив банку здійснити договірне списання коштів із рахунку № НОМЕР_3 на депозитний рахунок № НОМЕР_4 у сумі 28 091, 77 євро, процентна ставка - 6, 50 %, дата розміщення депозиту - 04 січня 2017 року, дата закінчення строку депозиту - 05 квітня 2017 року, строк зберігання коштів - 91 день, періодичність виплати процентів - в кінці терміну. Згідно з цією заявою депозит та нараховані проценти за цим депозитом повертаються клієнту (вкладнику) тільки зі спливом строку зберігання коштів, визначеного в цій заяві (а. с. 11, т. 1).

Відповідно до заяв про видачу готівки № 049В5 від 06 квітня 2017 року, № 049В07 від 07 квітня 2017 року, № 049В15 від 18 квітня 2017 року та № 049В15 від 19 квітня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» виплатило ОСОБА_1 28 500 євро (а. с. 12-15, т. 1).

Згідно з заявою-підтвердженням розміщення депозиту фізичної особи від 10 січня 2017 року CIF № 000062640 ОСОБА_1 , з метою розміщення ним депозиту у ПАТ «Універсал Банк», доручив банку здійснити договірне списання коштів із рахунку № НОМЕР_3 на депозитний рахунок № НОМЕР_2 у сумі 29 132, 49 євро, процентна ставка - 6, 50 %, дата розміщення депозиту - 10 січня 2017 року, дата закінчення строку депозиту - 11 квітня 2017 року, строк зберігання коштів - 91 день, періодичність виплати процентів - у кінці терміну. Депозит та нараховані проценти за цим депозитом повертаються клієнту (вкладнику) тільки зі спливом строку зберігання коштів, визначеного в цій заяві (а. с. 16, т. 1).

Згідно з заявою про видачу готівки від 20 квітня 2017 року № 049В15 ПАТ «Універсал Банк» виплатило ОСОБА_1 8 000 євро (а. с. 17, т. 1).

Оригінали зазначених заяв-підтверджень розміщення депозиту фізичної особи та заяв про видачу готівки оглянуті у судовому засіданні.

18 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Універсал Банк» із заявою про видачу залишку депозиту у сумі 21 152, 53 євро відповідно до договору від 10 січня 2017 року (а. с. 18, т. 1).

18 вересня 2017 року ОСОБА_1 звертався до Національного банку України (далі - НБУ) із заявою про вжиття заходів реагування за порушення умов договору банківського вкладу(а. с. 23-24, т. 1).

За змістом листа НБУ від 13 вересня 2017 року у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року убачається, що за інформацією ПАТ «Універсал Банк» 13 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір № 000062640 банківського обслуговування фізичної особи, в рамках якого ОСОБА_1 протягом 2009-2017 років розміщував та перерозміщував депозитні вклади, здійснював операції видачі, внесення та перерахування коштів; станом на 07 квітня 2017 року у ОСОБА_1 відсутні нульові залишки за всіма його рахунками (а. с. 25-26, т. 1).

Згідно з листом ПАТ «Універсал Банк» від 16 січня 2018 року відповідно до даних ОДБ та наявних у банку первісних документів, зокрема, заяви-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 28 лютого 2017 року, заяви на видачу готівки від 06 квітня 2017 року та двох заяв на видачу готівки від 07 квітня 2017 року станом на 07 квітня 2017 року банк виконав всі зобов`язання перед ОСОБА_1 у зв`язку із нульовими залишками за всіма його рахунками (а. с. 28, т. 1).

На спростування вимог позову відповідач надав виписку за рахунком із відображенням руху коштів ОСОБА_1 за період з 12 травня 2008 року до 07 квітня 2017 року за рахунком № НОМЕР_3 (а. с. 79-94, т. 1).

Листом Франківського відділу поліції м. Львова ГУ НП у Львівській області У листі від 21 квітня 2020 року повідомлено про те, що кримінальне провадження від 06 травня 2017 року № 0001507 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України) за обвинуваченням ОСОБА_3 відповідно до статті 291 КПК України 26 травня 2017 року скеровано до суду з обвинувальним актом (а. с. 111, т. 1).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2017 року закрито кримінальне провадження від 06 травня 2017 року № 0001507 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, у зв`язку із відмовою представника потерпілого ПАТ «Універсал Банк» від обвинувачення (а. с. 112-114, т. 1).

Листом від 19 червня 2020 року АТ «Універсал Банк» повідомило представника ОСОБА_1 про те, що станом на 10 січня 2017 року АТ «Універсал Банк» перебувало у трудових відносинах з ОСОБА_3 , трудові відносини з цією особою припинені 14 липня 2017 року. Ця особа перебувала на посаді старшого касира-операціоніста Львівського бізнес-відділення № 4, окрім посадових обов`язків за посадою, ОСОБА_3 не мала окремих повноважень (а. с. 120, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Універсал Банк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (пункт 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 516).

За правилами пунктів 1.9, 1.10. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 492), договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Пунктом 10.6. Інструкції № 492 передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, якщо фізична особа (у тому числі - неповнолітня особа) вже має в цьому банку рахунок, цей клієнт ідентифікований банком і сформована справа з юридичного оформлення рахунку, тоді відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється на підставі договору банківського вкладу за умови пред`явлення цією фізичною особою паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

За пунктом 10.12. Інструкції № 492 грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

Аналіз викладених норм права дозволяє зробити висновок, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Наведене відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17, Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 463/3144/15-ц (провадження № 61-41823св18).

Також Верховний Суд України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), на яку посилався відповідач у касаційній скарзі, зазначили, що за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є обов`язковою умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

У справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли з приводу невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу, укладеного сторонами 10 січня 2017 року.

На переконання ОСОБА_1 , письмова форма договору дотримана сторонами, договір банківського вкладу складають договір банківського рахунку та заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 10 січня 2017 року.

Натомість банк стверджує, що такий договір між сторонами не укладався, рахунок за договором банківського вкладу 10 січня 2017 року АТ «Універсал Банк» ОСОБА_1 не відкривало.

Вирішуючи спір, суди передніх інстанцій виходили із того, що згідно із публічною пропозицією АТ «Універсал Банк» заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи є документом, згідно з яким банк приймає кошти від клієнта для розміщення на депозиті і який разом із договором підтверджує розміщення депозиту; заява-підтвердження має бути підписана клієнтом та надана банку в установленому договором порядку; заява-підтвердження складається за формою банку та містить інформацію про суму, валюту, строк розміщення депозиту, розмір і порядок сплати процентів, інші умови розміщення депозиту і є невід`ємною частиною договору.

Підставою для відкриття депозитного рахунку і підтвердження його відкриття є договір та заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи (пункт 1.6. публічної пропозиції).

У пункті 4.12. публічної пропозиції передбачено, що заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи та/або заява-підтвердження на зміну параметрів депозиту фізичної особи вважається належним чином оформленою клієнтом та такою, що підлягає виконанню банком, якщо така заява надана за формою, встановленою банком.

Судами враховано, що під час розгляду справи банк не заперечував щодо форми заяви-підтвердження, наданої позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог, а отже, враховуючи, що вона підписана сторонами (протилежного не встановлено), вважається, що заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи є належним чином оформленою клієнтом та такою, що підлягає виконанню банком.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначила, що суди повинні у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору (пункт 40).

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Грошові кошти в національній та іноземній валютах або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1. глави 2 Положення № 516).

Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами письмової форми відповідного договору банківського вкладу (депозиту).

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у пункті 46 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційним суд, дійшов висновку про дотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу від 10 січня 2017 року, якій складають договір банківського рахунку та заява-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 10 січня 2017 року.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору банківського вкладу від 10 січня 2017 року, прийняття банком від ОСОБА_1 грошових коштів у вказаному ним розмірі, та з урахуванням умов укладеного договору, а також тих обставин, що не повертаючи кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном, дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неповернутих коштів (вкладу) у розмірі 21 132, 49 євро.

Суд апеляційної інстанції, на виконання вимог частин першої статті 417 ЦПК України, виконав вказівки суду касаційної інстанції та, надавши оцінку доказам, наданим сторонами, дійшов правильного висновку, що договір банківського вкладу, укладений сторонами 10 січня 2017 року, є реальним, оплатним договором, який вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу), та який підлягає виконанню банком.

Доводи касаційної скарги про неукладеність між сторонами договору банківського вкладу від 10 січня 2017 року спростовується наявним в матеріалах справи оригіналом заяви-підтвердження розміщення депозиту фізичної особи від 10 січня 2017 року (а. с. 75, т. 2), яка разом із договором банківського рахунку складає договір банківського вкладу, згідно з яким банк приймає кошти від клієнта для розміщення на депозиті.

Посилання відповідача, як на підставу своїх заперечень, на виписку за поточним рахунком позивача за період з 12 травня 2008 року до 07 квітня 2017 року, відповідно до якої станом на 07 квітня 2017 року у ОСОБА_1 «нульові» залишки за всіма його рахунками, є безпідставним, оскільки згідно із заявами про видачу готівки від 18 квітня 2017 року № 049В15 та від 19 квітня 2017 року № 049В15 ПАТ «Універсал Банк» виплатило ОСОБА_1 суму 28 500 євро, а згідно із заявою про видачу готівки від 20 квітня 2017 року № 049В15 банк виплатив ОСОБА_1 8 000 євро, що свідчить про суперечності у виписці за рахунком ОСОБА_1 , зокрема з приводу того, що станом на 07 квітня 2017 року у позивача були «нульові» залишки за рахунками, адже за зазначеними заявами про видачу готівки, оригінали яких оглянув суд першої інстанції, позивач отримував грошові кошти зі свого рахунку після 07 квітня 2017 року. Вказані обставини відповідачем не спростовані належними та допустимим доказами.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини; суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є безпідставним, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявником у касаційній скарзі постановах.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович