ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 369/7474/21

провадження № 61-13008св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія», Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у складі колегії суддів Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія»), Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), в якому просив:

прийняти цю позовну заяву до провадження (пункт 7.1);

стягнути з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» попередньо сплачені ним за 2 000 кВт*год електроенергії грошові кошти у сумі 3 360 грн, що сплачені ним авансом за ще неспожиті 2 000 кВт*год електроенергії, та які будуть поставлені та спожиті ним не раніше 2022 року, на його поточний рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва (пункт 7.2);

визнати недійсним (скасувати) складений ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» акт звірки розрахунків від 13 травня 2021 року (акт від 13 травня 2021 року звірки розрахунків ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» за період з 01 січня 2019 року до 12 травня 2021 року) (пункт 7.3);

стягнути солідарно з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» судові витрати, які складаються із судового збору (2 270 грн, з яких: 908 грн (судовий збір за позовну вимогу майнового характеру (пункт 7.2 цієї позовної заяви)) + 908 грн (судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру (пункт 7.3 цієї позовної заяви)) + 454 грн (судовий збір за забезпечення позову), витрат на оплату послуг адвоката (9 500 грн), витрат на проведення судових економічних експертиз (18 000 грн), разом судові витрати - 29 770 грн) (пункт 7.4).

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 03 червня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - НКРЕКП, про стягнення надміру сплачених коштів та скасування акта звірки розрахунків, передав до Васильківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 30 липня 2021 року прийняв до свого провадження цивільну справу та призначив до розгляду в порядку загального позовного провадження, розпочав підготовчі дії.

12 жовтня 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання № 2 про збільшення позовних вимог, в якому заявник пункт 7.1 позовної заяви змінив, а саме просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на його поточний рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва попередньо сплачені ним 16 жовтня 2018 року грошові кошти у сумі 5 717 грн за 3 403 кВт*год ще неспожитої електроенергії станом на 01 січня 2019 року.

16 листопада 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання № 3 про уточнення позовних вимог, в якому заявник пункт 7.3 позовної заяви змінив, а саме просив визнати недійсним (скасувати) складений ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» акт від 10 серпня 2021 року звірки розрахунків ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» за період з 01 січня 2019 року до 31 липня 2021 року. Крім того, просив не призначати та не проводити судово-економічну експертизу у зв`язку з тим, що на час подання до суду цього клопотання № 3 ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» істотно зменшило розмір дебіторської заборгованості позивача з 56 494,98 грн (акт звірки розрахунків від 13 травня 2021 року) до 8 244,06 грн (акт звірки розрахунків від 10 серпня 2021 року), та тим, що витрати на проведення судово?економічної експертизи будуть значно більшими спірної дебіторської заборгованості позивача.

05, 07 та 27 вересня 2022 року до суду від ОСОБА_1 надійшли клопотання № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог, в яких заявник пункти 7.1 -7.3 змінив, а саме просив:

прийняти позовну заяву до провадження у відповідності до статті 55 Конституції України, статей 4, 19, 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на його поточний рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва попередньо сплачені ним 16 жовтня 2018 року грошові кошти у сумі 5 717 грн за 3403 кВт*год ще неспожитої електроенергії станом на 01 січня 2019 року (пункт 7.1);

стягнути з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» попередньо сплачені заявником за 2 000 кВт*год електроенергії грошові кошти у сумі 3 360 грн, що сплачені ним авансом за ще неспожиті 2 000 кВт*год електроенергії, та які будуть поставлені та спожиті ним не раніше 2025 року, на його поточний рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва (пункт 7.2);

стягнути з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» надмірно сплачені ним грошові кошти з відшкодування втрат електроенергії в трансформаторній підстанції ТГТ № 1213/100, встановленій за адресою: 08641, Київська область, Васильківський район, село Хлепча, вулиця Центральна, 77-А, у сумі 8 707 грн, на його поточний рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва (пункт 7.2.1);

визнати недійсним (скасувати) на підставі клопотання № 3 позивача (вих. № 11/3 від 09 листопада 2021 року) складений ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» акт звірки розрахунків від 10 серпня 2021 року (пункт 7.3).

На підставі вище вказаного, ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні просив прийняти уточнену позовну заяву.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 04 травня 2023 року (у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М.) у прийнятті клопотання ОСОБА_1 № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог, яке подано до суду 05 вересня 2022 року у цивільній справі № 369/7474/21, відмовив.

Роз`яснив позивачу його право звернення до суду з відповідними вимогами шляхом їх оформлення у встановленому законом порядку.

У резолютивній частині суд першої інстанції зазначив, що ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що: позивач подав уточнену позовну заяву, що не передбачено процесуальним законом; заяв про збільшення розміру позовних вимог або про зміну підстав позову з дотриманням правил вчинення відповідних процесуальних дій позивач не подав, тому у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви необхідно відмовити.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2023 року повернув особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини третьої статті 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті клопотання про уточнення та узагальнення позовних вимог відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України не передбачено. Отже, апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції, яка відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, у зв`язку з чим підлягає поверненню особі, яка її подала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2023 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви (клопотання) про зміну предмета скарги є повернення такої заяви, при цьому відповідно до положень статті 353 ЦПК України ухвала про повернення заяви (клопотання) про уточнення та узагальнення позовних вимог підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, клопотань, оформлених відповідно до законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно з Конституцією України, не може бути обмежене.

Також заявник вважає, що жодних змін фактичних підстав позовної заяви, зміни її предмета при поданні уточненої позовної заяви не відбулося, а суд першої інстанції допустив надмірний формалізм при вирішенні питання про прийняття уточненої позовної заяви.

Разом з тим, заявник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та справа становить значний суспільний інтерес для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61?9545сво21), постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 492/1529/19 (провадження № 61-10006св21) та від 10 травня 2023 року у справі № 756/17968/21 (провадження № 61-10837св22).

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 18 вересня 2023 року відмовив у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - НКРЕКП, про стягнення надміру сплачених коштів та скасування акта звірки розрахунків, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2023 року.

Відкрив касаційне провадження на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року та витребував матеріали цивільної справи № 369/7474/21 з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

У жовтні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 26 жовтня 2023 року справу призначив до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво?Святошинського районного суду Київської області з позовом до ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - НКРЕКП, про стягнення надміру сплачених коштів та скасування акта звірки розрахунків (а. с. 1-5, т. 1).

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 03 червня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - НКРЕКП, про стягнення надміру сплачених коштів та скасування акта звірки розрахунків, передав до Васильківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю (а. с. 33-34, т.1).

Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 30 липня 2021 року прийняв до свого провадження цивільну справу та призначив до розгляду в порядку загального позовного провадження, розпочав підготовчі дії (а. с. 36-37, т. 1).

12 жовтня 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання № 2 про збільшення позовних вимог (а. с. 54, т. 1).

16 листопада 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання № 3 про уточнення позовних вимог (а. с. 148, т. 1).

05, 07 та 27 вересня 2022 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог (а. с. 10-12, 20-21, 33-34, т. 2).

Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 04 травня 2023 року у прийнятті клопотання ОСОБА_1 № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог, яке подане до суду 05 вересня 2022 року у цивільній справі № 369/7474/21 відмовив (а. с. 93-95, т. 2).

Роз`яснив позивачу його право звернення до суду з відповідними вимогами шляхом їх оформлення у встановленому законом порядку.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку (а. с. 101-103, т. 2).

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2023 року про відмову у прийнятті клопотання № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог у справі № 369/7474/21, повернув особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (а. с. 186-187, т. 2).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року) Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява 15123/03).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (частина шоста статті 185 ЦПК України).

Положеннями частини другої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зауважити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21), на яку в касаційній скарзі посилається заявник як на приклад неоднакового застосування норм права, міститься висновок про те, що: «процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви позивачу. Пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові). Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що на ухвалу суду про відмову у прийняті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку про відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2021 року у справі № 177/1251/18 (провадження № 61-19172св20) про те, що ухвала суду першої інстанції про збільшення розміру (уточнення) позовних вимог не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 492/1529/19 (провадження № 61-10006св21) та від 10 травня 2023 року у справі № 756/17968/21 (провадження № 61-10837св22).

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з клопотанням № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог, ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, не змінюючи при цьому посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Клопотання № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог від 05 вересня 2022 року подане ОСОБА_1 до закінчення підготовчого засідання та не є поданням окремого позову з іншим предметом та підставами позову, оскільки позивач як на підставу для уточнення позовних вимог до пункту 7.2 позовної заяви зазначив, що станом на 29 листопада 2021 року наявна переплата ОСОБА_1 ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» коштів з відшкодування втрат електроенергії у сумі 8 707 грн у трансформаторній підстанції ТП № 1213/100, встановленій за адресою: 08641, Київська область, село Хлепча, вулиця Центральна, 77-А, про що свідчать висновки підпункту 2.4.5 пункту 2.4 відповіді позивача від 29 листопада 2021 року № 11/8 на заперечення ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» від 18 листопада 2021 року на відповідь на відзив (міститься в матеріалах судової справи № 369/7474/21) та висновки підпункту 2.5.3 пункту 2.5 відповіді позивача від 29 листопада 2021 року № 11/10 на відзив ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» від 09 листопада 2021 року.

У клопотанні № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог від 05 вересня 2022 рокуОСОБА_1 виклав пункти 7.1.-7.3. у наступній редакції:

прийняти позовну заяву до провадження у відповідності до статті 55 Конституції України, статей 4, 19, 175 ЦПК України, та стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на його поточний рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва попередньо сплачені ним 16 жовтня 2018 року грошові кошти у сумі 5 717 грн за 3403 кВт*год ще неспожитої електроенергії станом на 01 січня 2019 року (пункт 7.1);

стягнути з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» попередньо сплачені заявником за 2 000 кВт*год електроенергії грошові кошти у сумі 3 360 грн, що сплачені ним авансом за ще неспожиті 2 000 кВт*год електроенергії, та які будуть поставлені та спожиті ним не раніше 2025 року, на його поточний рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва (пункт 7.2);

стягнути з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» надмірно сплачені ним грошові кошти з відшкодування втрат електроенергії в трансформаторній підстанції ТГТ № 1213/100, встановленій за адресою: 08641, Київська область, Васильківський район, село Хлепча, вулиця Центральна, 77-А, у сумі 8 707 грн, на його поточний рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ «Айбокс Банк» міста Києва (пункт 7.2.1);

визнати недійсним (скасувати) на підставі клопотання № 3 позивача (вих. № 11/3 від 09 листопада 2021 року) складений ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» акт звірки розрахунків від 10 серпня 2021 року (пункт 7.3).

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у прийнятті клопотання № 5 про уточнення та узагальнення позовних вимог, яке подане 05 вересня 2022 року у справі № 369/7474/21.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскарження цієї ухвали не передбачено статтею 353 ЦПК України.

З такими висновками не можна погодитись, оскільки реалізація права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главами 1, 2 «Апеляційне провадження» та «Касаційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

Підстави повернення апеляційної скарги визначені частиною п`ятою статті 357 ЦПК України.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви, скарги або клопотання - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (заяви № 38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41487/98, 41509/98) та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (заява № 28090/95) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті клопотання (заяви) про уточнення та узагальнення позовних вимог є повернення такого клопотання (заяви), яке (яка), у свою чергу, може бути оскаржене (оскаржена) в апеляційному порядку відповідно до вимог статті 353 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про уточнення та узагальнення позовних вимог не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду та про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, що призвело до порушення норм процесуального права.

У справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року (заява № 32671/02) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Вказане призвело до порушення норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, що є підставою для її скасування та направлення справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Варто звернути увагу, що відповідно до змісту ухвали Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, у її вступній частині зазначено, що вказана ухвала постановлена суддею-доповідачем (одноособово), натомість згідно з резолютивною частиною ухвала суду постановлена повноважним складом суду, визначеним протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 05 липня 2023 року, про що свідчать підписи суддів, які входять до складу колегії.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а тому касаційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк