Дата документу 04.12.2023 Справа № 337/2170/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/2170/23 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
№ 22-ц/807/2002/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Ліфшиць Зої Олександрівни на заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції шлюбі з 27.06.2009р.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з позивачем та перебуває на його утриманні.

Шлюб розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2015 року (справа № 337/1515/15-ц). 30.09.2022 року відповідачка уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.10.2018 р і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 29207,76 грн. за період з 11.10.2018 року до 31.12.2019 року. Зазначене рішення було виконано відповідачем 13.06.2023 року, що підтверджено квитанцією АК КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 13.06.2023 року та постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Куліченко О.М. від 15 червня 2023 року ВП № 62917891.

Але належним чином відповідачка не виконує рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя про стягнення аліментів, у зв`язку з чим у відповідачки за період з 01.01.2020 року по 31.03.2023 року утворилась заборгованість по аліментам в розмірі 15638,18 грн, що підтверджено розрахунком державного виконавця Хортицького ВДВС Куліченко О.М. від 3 квітня 2023 року.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідачки на його користь неустойку (пені) за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 32944,78 грн

Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 червня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 01.01.2020 року до 31.03.2023 року в сумі 32944,78 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі адвоката Ліфшиць З.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з неї 12938,18 грн пні за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування скарги зазначено, що розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. Також вказано, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з відомих дій апелянта, але при цьому дана заборгованість апелянтом погашається щомісяця.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечив проти доводів апелянта, посилаючись на те, що апелянт у скарзі посилається на розмір заборгованості в сумі 12 938,18 грн, який утворився станом на 01.06.2023 року, що знаходиться поза межами позовних вимог. Жодних доказів на підтвердження відсутності вини платника аліментів утворення заборгованості стороною відповідача не було надано.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи положення частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає повною мірою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача і, доходячи висновку про необхідність стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, виходив з того, що розрахунок пені у сумі 32 944,78 грн узгоджується з ч. 1 ст. 196 СК України та роз`яснень Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц від 15.01.2020 року та у справі №334/7702/16 провадження № 61-42142св18 та не був оспорений відповідачкою.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції шлюбі з 27.06.2009р.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з позивачем та перебуває на його утриманні.

Шлюб розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2015 року (справа № 337/1515/15-ц). 30.09.2022 року відповідачка уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.10.2018 р і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 29207,76 грн. за період з 11.10.2018 року до 31.12.2019 року. Зазначене рішення було виконано відповідачем 13.06.2023 року, що підтверджено квитанцією АК КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 13.06.2023 року та постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Куліченко О.М. від 15 червня 2023 року ВП № 62917891.

Але належним чином відповідачка не виконує рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя про стягнення аліментів, у зв`язку з чим у відповідачки за період з 01.01.2020 року по 31.03.2023 року утворилась заборгованість по аліментам в розмірі 15638,18 грн, що підтверджено розрахунком державного виконавця Хортицького ВДВС Куліченко О.М. від 3 квітня 2023 року.

Суд першої інстанції вірно виснував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем судових рішень щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини наявна заборгованість, внаслідок чого між сторонами існує спір щодо нарахування штрафних санкцій.

Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив та не врахував наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не застосував правила статті 196 СК України до вимог позивача, зважаючи на те, що сума пені не може бути більшою, ніж 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів.

Досліджуючи доводи апелянта в цій частині, судова колегія виходить з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на березень 2023 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів становила 15 683,18 грн (а.с.20).

Встановлено, що пеня по сплаті аліментів за період з січня 2020 року по березень 2023 року становить 113 857,50 грн (а.с.10).

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, просив стягнути з відповідача суму пені за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 32 944,78 грн, що на його думку відповідало 100 відсоткам суми заборгованості протягом спірного періоду.

Судова колегія звертає увагу, що приписи ст. 196 СК України обмежують розмір пені за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості з їх сплати, а тому, враховуючи суму заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 15 683,18 грн, що відповідає 100 відсоткам суми такої заборгованості.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про виникнення заборгованості зі сплати аліментів з невідомих відповідачу дій відхиляються судовою колегією як необґрунтовані та безпідставні.

Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним.

Відповідач не надав суду доказів того, що заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем. Разом з тим, відповідачем не доведено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відтак, застосування вимог статті 196 СК України, про яке просив апелянт підлягає частковому задоволенню, оскільки позовні вимоги охоплюють період з січня 2020 року по березень 2023 року, в якому сума заборгованості по сплаті аліментів становила 15 683,18 грн.

З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, позаяк апелянтом не було враховано, що її вимога в апеляційній скарзі стягнути пеню в розмірі 12 938,18 грн знаходиться поза межами позовних вимог, оскільки такий розмір пені був актуальним станом на перше червня 2023 року, в той час, як крайнім періодом позовних вимог є березень 2023 року включно.

За приписами ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (47,60%) та апеляційних вимог (82,50%), з ОСОБА_7 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 511,03 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Ліфшиць Зої Олександрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2023 року по цій справі змінити, зазначити, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 01.01.2020 року до 31.03.2023 року в сумі 15 683,18 гривень (п`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят три гривні 18 копійок), а також зменшити розмір стягненого з ОСОБА_1 на користь держави судового збору з суми 1073,60 гр. до розміру 511,03 гр. (п`ятсот одинадцять гр.. 03 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 4 грудня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков