Справа № 450/4453/23 Провадження № 2/450/1587/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 9549 грн 62 коп. понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг та 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Мотивувала позовні вимоги тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а власником іншої 1/2 частини такого є відповідач ОСОБА_2 . Сторони разом зареєстровані та проживають у вищевказаному нерухомому майні. Відповідач користується 1/2 частини даного будинку в повному обсязі, використовуючи газ, воду, опалення і при цьому не сплачує житлово-комунальні послуги. Зазначає, що увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування житловим будинком несе лише вона. Вважає, що відповідач, як власник 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 зобов`язаний відшкодувати їй половину витрат, які вона понесла на утримання спільного майна в сумі 19099 грн. 23 коп., та оплатити спожиті ним житлово-комунальні послуги. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити.

04 жовтня 2023 року від позивача надійшло клопотання, у якому вона просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити.

Ухвалою судді від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 04 травня 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у спільну часткову власність у рівних частках по 1/2 житлового будинку

АДРЕСА_1 книгою житлового будинку АДРЕСА_1 стверджується, що у такому зареєстровані та проживають ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який належить їм на праві спільної часткової власності з визначеними рівними частками по 1/2.

На підтвердження позовних вимог позивачем долучено квитанції про здійснення нею оплати за нараховані житлово-комунальні послуги, а саме використання газу та його доставлення до будинку, за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року на загальну суму 18672 грн. 06 коп.

Слід зазначити, що згідно долучених до матеріалів справи копій квитанцій, шляхом математичних розрахунків, сума сплачених житлово-комунальних послуг за використання газу та його доставлення до будинку складає 18672 грн. 06 коп., а тому позивачем невірно розраховано 50 % суми, яка підлягає стягненню з відповідача.

У відповідності п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

В силу вимог ч. 4 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, на який покликається позивач ОСОБА_1 .

Вказаний правовий висновок не підлягає застосуванню у даній справі виходячи з наступного.

За ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та будинкова книга не є належними доказами, згідно яких може бути встановлено фактичне проживання відповідача у вказаному нерухомому майні.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не будинку, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) будинку, який в такому проживає. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) будинку і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження будинку, що перебуває в спільній частковій власності.

В той же час використання послуг за використаний газ та його доставлення до будинку здійснюється відповідно до показань засобів обліку. Позивачем не надано доказів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_2 користувався послугами газопостачання, тобто в цьому випадку використання газу та його доставлення до будинку мало місце лише для потреб ОСОБА_1 , яка проживає у такому, а не для утримання такого нерухомого майна, тому вони не є витратами в розумінні ст. 360 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивувала свої вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 279, 280 ЦПК України, ст.ст. 360, 544 ЦК України, ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.