Справа № 201/2851/23
Провадження № 2/201/1554/2023
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 травня 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області) про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області) про зобов`язання вчинити певні дії, яка була передана в провадження судді Наумової О.С. 09 березня 2023 року.

Ухвалою судді від 07 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Копію ухвали суду позивач отримав 11 квітня 2023 року.

Позивачеві також було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та буде їй повернута.

Станом на 15.05.2023р. включно недоліки позовної заяви позивачем не усунуто, заяви про подовження строку для усунення недоліків до суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з ч. 5 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

У відповідності до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області) про зобов`язання вчинити певні дії вважати неподаною та повернути позивачу разом із доданими матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Наумова