Справа № 462/370/22 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2109/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Колич Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представниці відповідача ПрАТ «Ірокс» Бойко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Донченка Ю.В. від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати ПрАТ «Ірокс» виконати свої зобов`язання згідно договору № 8 від 28.11.2006р. та відшкодувати мені завдану матеріальну шкоду в сумі 8066627,00 грн. та моральну шкоду в сумі 1000000,00 грн., що разом складає 9066627,00 грн.

Вважає, що зазначене рішення суду, є необґрунтованим, незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що згідно рішення Львівського апеляційного суду від 09.12.2010р. та рішення Львівського апеляційного суду від 06.12.2013р. інвестиційний договір № 8 від 28.11.2006р. визнано дійсним (цілісним, завершеним і таким, що повністю виконаний ОСОБА_1 ), але директор ПрАТ «Ірокс» свої зобов`язання не виконує, кошти привласнив. Вказує, що були тільки 2 договори пайової участі на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 для батьків та сина, але він мав кошти тільки на квартиру АДРЕСА_2 , тому від оплати за квартиру АДРЕСА_1 відмовився, але директор ПрАТ «Ірокс» договір на квартиру АДРЕСА_1 не анулював, а підробив ще й якийсь договір про співпрацю і оригінал нікому не показує. Згідно договору здача будинку в експлуатацію мала бути в другому кварталі 2007р., але ОСОБА_2 умисно не передавав будинок в експлуатацію, бо він 30 квартир продав 2 рази різним людям, а йому надав акт прийому-передачі на квартиру АДРЕСА_2 . Коли ОСОБА_2 і в 2008р. не здав будинок в експлуатацію, він 28.08.2008р. подав позов до суду про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Шевченківський районний суд 25.06.2009р. визнав право власності на квартиру АДРЕСА_2 (яка після шахрайської зміни нумерації стала квартирою АДРЕСА_3 ) за ОСОБА_3 , а остання подарувала її своїй матері, щоб був добросовісний набувач. Вказує, що Верховний суд 18.09.2019р. скасував рішення Шевченківського районного суду від 25.06.2009р. і відмовив повністю ОСОБА_3 у позові. Вказує, що починаючи з 2008р. і до сьогоднішнього дня він постійно займається цією справою і ніколи не пропускав строку давності, а суди регулярно розглядали справи - від районного до Верховного Суду.

В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності (відсутності його представників) зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, доповненої позовної заяви, уточненої позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 23, 253, 256, 257,258, 261, 267,1167 ЦК України, 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що 08.12.2005 р. між ЗАТ „ Ірокс" та ОСОБА_3 було укладено договір № 15 про участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_4 із замовленням та безпосереднім фінансуванням останньою будівництва двокімнатної квартири АДРЕСА_5 на четвертому поверсі, вартістю 225 792 грн. 19.12.06 р. до вказаного договору було внесено зміни, відповідно до яких вартість двокімнатної квартири складала 232 823 грн. В подальшому на підставі змін до договору, внесених 21.11.07 р. було змінено квартиру, яку мала отримати ОСОБА_3 із зазначенням номера житла - АДРЕСА_3 . 21.11.2008 р. між сторонами договору було підписано акт приймання -передачі житла. Рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 25.06.09 р. за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_6 . На підставі договору дарування від 19.08.09 р. власником житла на даний час є ОСОБА_4 . Постановою Верховного Суду від 18.09.2019 р. (пров. № 61-3333св18) рішення Шевченківського районного суду від 25.06.2009 р. (справа № 2-1384/09) та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06.04.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 в позові до ЗАТ «Ірокс» про визнання права власності на житлове приміщення. Разом з тим встановлено, що позивач неодноразово звертався до суду щодо вказаних підстав із різними позовними вимогами, обставини, які викладені в позовній заяві є дослідженими та встановленими у численних судових рішеннях. Так, 28.11.2006 р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «Ірокс» було укладено договір пайової участі у будівництві житла. Як вбачається з умов договору, укладеного між позивачем та ЗАТ" Ірокс" за № 8 від 28.11.06 р., замовник приймав участь у будівництві 63-х квартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 та фінансував будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , що розташована на 2-му житловому поверсі, загальною площею 63 кв.м. Крім того, за умовами договору підрядник брав на себе зобов"язання передати замовнику згідно акту прийому-передачі квартиру та сприяти у оформленні документів. Станом на 2007 рік будинок по АДРЕСА_4 не було здано в експлуатацію. Крім того, в той же день, 28.11.2006 року, за тим же № 8, між тими ж сторонами було укладено інший договір, відповідно до умов якого підрядник - ЗАТ «Ірокс» та замовник ОСОБА_1 домовились про наступне: замовник приймає співучасть в будівництві вже не 63, а 73-х квартирного будинку по АДРЕСА_4 та фінансує будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_7 . Вартість вказаної квартири, як і квартири АДРЕСА_2 по аналогічному договору, становить 200 124, 00 грн. На виконання умов договору № 8 від 28.11.2006 р., згідно квитанцій до прибуткового касового ордера ОСОБА_1 13.03.2007 року було внесено кошти у розмірі 200 124 грн. При цьому у тексті квитанції не зазначено, на виконання якого саме з двох договорів за № 8 від 28.11.2006 року внесені такі кошти: за квартиру АДРЕСА_1 чи АДРЕСА_2 за вказаною адресою. Між тим, як вбачається із наданих в розпорядження суду позивачем актів прийому-передачі житлових приміщень 14 березня 2007 року, у відповідності до двох угод за №№ 8,кожен з яких датований 28.11.2006 року, ЗАТ «Ірокс» передало ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , розташовану на другому житловому поверсі, загальною площею 63 кв.м та двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 . Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17.08.2010 внаслідок влаштування магазину в колишньому цокольному поверсі будинку, змінилась нумерація квартир та поверховість будови. Так, квартира АДРЕСА_2 на другому поверсі житлового будинку, стала двокімнатною квартирою АДРЕСА_3 на третьому поверсі даного будинку. Дані щодо зміни нумерації та поверховості інших квартир відсутні. Як встановлено рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 28.01.2010 року, у справі за позовом ЗАТ «Ірокс» до ОСОБА_1 про розірвання договору № 8 пайової участі у будівництві житла від 28.11.2006 р. та стверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків, внесені ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 214 грн. були повернуті йому ЗАТ «Ірокс» поштовими переказами. Позивач відмовився від отримання вказаної суми, повернути відправнику Поштамт-ЦПЗ №1 не мав змоги по причині відмови ЗАТ «Ірокс» у наданні своїх банківських реквізитів. Відтак, як вбачається з листа Поштамт-ЦПЗ №1 від 22.04.2010 року, відповідно до п. 7.3.1. Положення про поштовий переказ, вказані поштові перекази були направлені до інформаційно-розрахункової дирекції УДПП№ «Укрпошта» на зберігання. Згідно ст. 119 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 05.03.2009 р. за № 270 відправник/адресат міг протягом 3-років з дня прийняття переказів для пересилання звернутись до об`єкта поштового зв`язку щодо одержання даного відправлення. Жодної інформації суду з приводу того, чи були кошти у розмірі 200 214 грн. отримані будь-ким із сторін договору, не надано. Також судом у рішенні від 09.01.2020 встановлено, що Договір про пайову участь у будівництві за № 8 від 28.11.2006 року, що був укладений між позивачем та ЗАТ «Ірокс» та акт прийому-передачі спірної квартири не є правовстановлюючими документами, що стверджують право власності ОСОБА_1 на спірне житло. Зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09.01.2020 р. залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20.01.2021 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01.12.2021 року (а.с.88-116). Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що як вже встановлено в судовому засіданні, у вказаній справі позивачу було відомо про порушення його права ще 03 вересня 2008 року, оскільки саме тоді звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовом до ПрАТ «Ірокс», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Зокрема, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 на другому житловому ( 3 фактичному) поверсі в 20- квартирній прибудові з цоколем до 54-квартирного будинку АДРЕСА_4 , площею 63 кв.м., витребувати вказану квартиру з володіння ОСОБА_4 на його користь. Вказане підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.03.2014 у справі № 466/1874/13-ц. Отже, строк позовної давності за захистом порушених на думку позивача прав, які виникали із факту укладення між сторонами договору пайової участі у будівництві житла від 28.11.2006 - сплив ще у 2011 році. Отже, враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся лише 24.01.2022 року, то суд дійшов до висновку, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначений статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з спливом строку позовної давності, а отже з урахуванням викладеного, суд відмовив у задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина обставин, які суд вважав встановленими не доведена, а тому рішення суду підлягає зміні.

24 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» у якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- зобов`язати ПрАТ «Ірокс» виконати свої зобов`язання згідно договору № 8 від 28.11.2006р. та відшкодувати ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 3342184 грн. та моральну шкоду в сумі 1000000,00 грн., що разом складає 4342184 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що між позивачем і відповідачем 28.11.2006 року було укладено Договір №8 пайової участі у будівництві двокімнатної квартири АДРЕСА_9 загальною площею 63 м2 на 2-му житловому поверсі. Згідно умов даного договору позивач взяв на себе зобов`язання повністю оплатити вартість даної квартири до квітня 2007 р. На виконання умов договору позивач оплатив за квартиру 40000,00 доларів США, що було еквівалентно 200124,00 грн. (згідно даних Нацбанку). Тоді ж 13.03.2007 р. позивач отримав від відповідача касовий ордер, а 14.03.2007 р. ключі від даної квартири та акт передачі у власність. Позивач зазначає, що сплативши ЗАТ «Ірокс» повну вартість квартири АДРЕСА_2 , яка незаконно стала квартирою АДРЕСА_3 , він звертався з позовами до суду за захистом своїх прав. Згодом ЗАТ «Ірокс» було подано до суду позов про визнання договору № 8 від 28.11.2006 р. недійсним, потім про розірвання договору. Також оспорювалося визнання права власності на дану квартиру АДРЕСА_3 (60) за ОСОБА_3 , оскільки між ЗАТ «Ірокс» та ОСОБА_3 08.12.2005 р. було укладено договір №15 про участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_4 із замовленням та безпосереднім фінансуванням останньою будівництва двохкімнатної квартири АДРЕСА_10 на червертому поверсі та додаток до договору № 15, де змінено квартиру, яку мала отримувати ОСОБА_3 із зазначенням номера житла - АДРЕСА_3 та підписано акт приймання- передачі житла. Цей додаток визнано недійсним рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.12.2013р. (справа № 466/1348/13). Шевченківським районним судом м.Львова було прийнято рішення про визнання права власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 (59) за ОСОБА_3 (справа № 2-1384/09). Після цього ключі від квартири директор ЗАТ «Ірокс»- ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 , а кошти позивача привласнив. Після отримання ОСОБА_3 рішення суду від 25.06.2009 р., яким визнано за ОСОБА_3 право власності на житлове приміщення- двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , вона квартиру АДРЕСА_3 (60) подарувала своїй дочці ОСОБА_4 . Однак постановою Верховного Суду від 18.09.2019 р. (пров. № 61-3333св18) скасоване рішення Шевченківського районного суду від 25.06.2009 р. (справа № 2-1384/09) та відмовлено ОСОБА_3 в позові до ЗАТ «Ірокс» про визнання права власності на житлове приміщення. Позивач вказує, що він повністю і в строк оплатив вартість квартири АДРЕСА_3 (60), Львівський апеляційний суд визнав договір № 8 від 28.11.2006 р. цілісним, завершеним, дійсним. Рішення суду від 25.06.2009. на користь ОСОБА_3 скасоване Верховним Судом повністю. Разом з тим ОСОБА_4 безпідставно володіє квартирою, яка повинна бути повернута ПрАТ «Ірокс», а ПрАТ «Ірокс» повинно виконати свої зобов`язання перед позивачем, або повернути йому кошти в сумі 3342184,00 грн., а також 1000000,00 грн. моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Ірокс» було укладено договір № 8 пайової участі у будівництві житла. За умовами вказаної угоди позивач вніс кошти у розмірі 200 124 грн. на фінансування будівництва двокімнатної квартири АДРЕСА_11 (а.с.2 зворот).

На виконання умов договору ЗАТ" Ірокс" передав вказану квартиру йому на праві власності, що стверджується актом прийому-передачі від 14.03.07 р. (а.с.3).

08.12.05 р. між ЗАТ „ Ірокс" та ОСОБА_3 було укладено договір № 15 про участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_4 із замовленням та безпосереднім фінансуванням останньою будівництва двокімнатної квартири АДРЕСА_5 на четвертому поверсі, вартістю 225 792 грн. 19.12.06 р. до вказаного договору було внесено зміни, відповідно до яких вартість двокімнатної квартири складала 232 823 грн.

В подальшому на підставі змін до договору, внесених 21.11.07 р. було змінено квартиру, яку мала отримати ОСОБА_3 із зазначенням номера житла - АДРЕСА_3 .

21.11.08 р. між сторонами договору було підписано акт приймання -передачі житла.

Рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 25.06.09 р. за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_6 . На підставі договору дарування від 19.08.09 р. власником житла на даний час є ОСОБА_4 .

Постановою Верховного Суду від 18.09.2019 р. (пров. № 61-3333св18) рішення Шевченківського районного суду від 25.06.2009 р. (справа № 2-1384/09) та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06.04.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 в позові до ЗАТ «Ірокс» про визнання права власності на житлове приміщення (а.с.7-10).

Так, рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 25.06.09 р. було встановлено, що 28.11.2006 р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «Ірокс» було укладено договір пайової участі у будівництві житла. Як вбачається з умов договору, укладеного між позивачем та ЗАТ" Ірокс" за № 8 від 28.11.06 р., замовник приймав участь у будівництві 63-х квартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 та фінансував будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , що розташована на 2-му житловому поверсі, загальною площею 63 кв.м. Крім того, за умовами договору підрядник брав на себе зобов"язання передати замовнику згідно акту прийому-передачі квартиру та сприяти у оформленні документів. Станом на 2007 рік будинок по АДРЕСА_4 не було здано в експлуатацію. Крім того, в той же день, 28.11.2006 року, за тим же № 8, між тими ж сторонами було укладено інший договір, відповідно до умов якого підрядник - ЗАТ «Ірокс» та замовник ОСОБА_1 домовились про наступне: замовник приймає співучасть в будівництві вже не 63, а 73-х квартирного будинку по АДРЕСА_4 та фінансує будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_7 . Вартість вказаної квартири, як і квартири АДРЕСА_2 по аналогічному договору, становить 200 124, 00 грн. На виконання умов договору № 8 від 28.11.2006 р., згідно квитанцій до прибуткового касового ордера ОСОБА_1 13.03.2007 року було внесено кошти у розмірі 200 124 грн. При цьому у тексті квитанції не зазначено, на виконання якого саме з двох договорів за № 8 від 28.11.2006 року внесені такі кошти: за квартиру АДРЕСА_1 чи АДРЕСА_2 за вказаною адресою.

Як вбачається із наданих в розпорядження суду позивачем актів прийому-передачі житлових приміщень 14 березня 2007 року, у відповідності до двох угод за №№ 8,кожен з яких датований 28.11.2006 року, ЗАТ «Ірокс» передало ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , розташовану на другому житловому поверсі, загальною площею 63 кв.м та двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17.08.2010 внаслідок влаштування магазину в колишньому цокольному поверсі будинку, змінилась нумерація квартир та поверховість будови. Так, квартира АДРЕСА_2 на другому поверсі житлового будинку, стала двокімнатною квартирою АДРЕСА_3 на третьому поверсі даного будинку. Дані щодо зміни нумерації та поверховості інших квартир відсутні.

Як встановлено рішенням Шевченківського районного м. Львова від 28.01.2010 року, у справі за позовом ЗАТ «Ірокс» до ОСОБА_1 про розірвання договору № 8 пайової участі у будівництві житла від 28.11.2006 р. та стверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків, внесені ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 214 грн. були повернуті йому ЗАТ «Ірокс» поштовими переказами. Позивач відмовився від отримання вказаної суми, повернути відправнику Поштамт-ЦПЗ №1 не мав змоги по причині відмови ЗАТ «Ірокс» у наданні своїх банківських реквізитів. Відтак, як вбачається з листа Поштамт-ЦПЗ №1 від 22.04.2010 року, відповідно до п. 7.3.1. Положення про поштовий переказ, вказані поштові перекази були направлені до інформаційно-розрахункової дирекції УДПП№ «Укрпошта» на зберігання. Згідно ст. 119 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 05.03.2009 р. за № 270 відправник/адресат міг протягом 3-років з дня прийняття переказів для пересилання звернутись до об`єкта поштового зв`язку щодо одержання даного відправлення. Жодної інформації суду з приводу того, чи були кошти у розмірі 200 214 грн. отримані будь-ким із сторін договору, не надано. Також судом у рішенні від 09.01.2020 встановлено, що Договір про пайову участь у будівництві за № 8 від 28.11.2006 року, що був укладений між позивачем та ЗАТ «Ірокс» та акт прийому-передачі спірної квартири не є правовстановлюючими документами, що стверджують право власності ОСОБА_1 на спірне житло.

Зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09.01.2020 р. залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20.01.2021 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01.12.2021 року (а.с.88-116).

Вказані рішення набрали законної сили, є чинними та мають преюдиційне значення для розгляду даного спору.

Зважаючи на вказане, у судових рішеннях, що набрали законної сили було встановлено, що кошти, які бути отримані ЗАТ «Ірокс» від ОСОБА_1 у розмірі 200 214 грн. були повернуті ОСОБА_1 поштовим переказом.

Вказане є обставинами, які не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Відповідно вимога про стягнення матеріальної шкоди не підлягала до задоволення за безпідставністю позовних вимог, а не за спливом строку давності, як помилково вважав суд першої інстанції.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди то така до задоволення не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Зважаючи на вказане у суду не було жодних підстав для задоволення позовних вимог та у позові по суті правильно було відмовлено, помилково за спливом строку позовної давності, а не у зв`язку із безпідставністю, а тому рішення суду слід в частині мотивів суду змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

У зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину, в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра