КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/545/22 Головуючий у І інстанції - Борець Є.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/1807/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2022 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 5 289,59 грн, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років чи закінчення ним навчання; стягнути понесені додаткові витрати на навчання дитини в Київському національному торговельно-економічному університеті за період з вересня-листопада 2021 року у розмірі 3 868,75 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , а батьком - ОСОБА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досяг повноліття.

Зауважувала, що син навчається у Київському національному торговельно-економічному університеті на денній формі, що перешкоджає йому влаштуватись на роботу та самостійно отримувати заробіток, тому він потребує матеріальної допомоги.

Вказала, що договір на навчання укладений 17 серпня 2021 року і позивачем сплачено за перші 6 місяців навчання 15 475 грн.

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року позов в частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину залишено без розгляду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 29 грудня 2021 року, до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років чи закінчення ним навчання.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення аліментів в більшому розмірі відмовлено.

17 травня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 11 690 грн.

Зазначив, що витрати на правову допомогу у загальному розмірі склали 14 000 грн. Проте, з урахуванням того, що позовна вимога про стягнення аліментів задоволена частково, просив стягнути 11 690 грн.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні заяви в частині вимоги про відшкодування судових витрат у більшому розмірі відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи та не досліджені усі наявні факти/докази, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 грудня 2021 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, за умови, що він буде його продовжувати, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

Зазначає, що розмір його заробітної плати, з урахуванням утриманих податків і зборів, за 2021 рік коливається від 30 343,99 грн до 42 555,08 грн, а середній показник становить 34 283,76 грн.

Вказує, що аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, який становить в середньому 5 713,96 грн на прикладі 2021 року, призведе до покладення обов`язку з утримання дитини не на обох батьків порівну, а таким чином, що на ОСОБА_1 припаде 68,5%, а на ОСОБА_2 - 31,5%, що є порушенням норм закону.

Зауважує, що ОСОБА_2 має постійний стабільний дохід, а також нерухомість (земельна ділянка та квартира), що переконливо свідчить про можливість позивача надавати сину матеріальну допомогу.

На думку відповідача, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача позбавлять його спроможності виконувати всі свої фінансові зобов`язання та утримувати себе, оскільки сума доходу, за вирахуванням обов`язкових податків та внесків, фінансових аліментних та позикових зобов`язань, яка залишається, призведе до критичного погіршення забезпеченості, як його особисто, так і родини, малолітнього сина та непрацездатних батьків.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано наявність у відповідача непрацездатних батьків, того, що молодший син ОСОБА_1 є астматиком та алергіком, що свідчить про необхідність участі відповідача у додатковим витратах на дитину, а також обставини щодо погіршення здоров`я самого ОСОБА_1 .

Уважає, що саме аліменти у розмірі 1/8 частини від заробітку є обґрунтованими, адекватними, співмірними та достатніми для забезпечення рівня життя/життєдіяльності повнолітнього сина, виходячи із засад розумності та справедливості.

04 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_4 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що при обрахунку свого доходу та щомісячних витрат відповідач необґрунтовано віднімає від заробітної плати витрати на погашення позик.

Вказує, що наявність у відповідача батьків похилого віку жодним чином не впливає на розмір аліментів, оскільки апелянтом не доведено, що батьки не мають змоги самостійно себе забезпечувати та потребують його утримання.

Зауважує, що відповідач до апеляційної скарги долучив нові докази, які не були надані в суді першої інстанції, хоча останній мав таку можливість, у зв`язку з чим уважає ці докази неналежними та такими, що не стосуються предмету спору.

08 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_4 надіслав на електронну пошту суду клопотання про долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу.

У клопотанні зазначає, що 05 серпня 2022 року правнича допомога була прийнята позивачем та сплачено гонорар за надання цієї допомоги у розмірі 3 000 грн, що підтверджується Актом та платіжним дорученням.

Згідно Акту-рахунку №4 прийому-передачі послуг від 05 серпня 2022 року ОСОБА_4 надано наступні послуги: представництво інтересів замовника у справі №359/545/22 (вивчення апеляційної скарги та підготовка відзиву) - 2 години (1 500 грн/година) - 3 000 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 05 серпня 2022 року вказана сума - 3 000 грн сплачена.

Не погоджуючись з додатковим рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

У мотивування скарги зазначає, що загальний розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн є занадто завищеним, оскільки не відповідає незначній складності цивільної справи, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а також є непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Зважаючи на те, що позов у частині стягнення додаткових витрат на дитину залишено без розгляду, а позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, задоволено частково, уважає, що відшкодування витрат позивачу на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн є адекватним та реальним, виходячи з розумності та справедливості.

Посилається на те, що він у добровільному порядку 07 січня 2022 року на користь ОСОБА_2 перерахував кошти у розмірі 1 290 грн (частка відповідача на оплату навчання за грудень 2021 року), у зв`язку з чим уважає за доцільне включити ці кошти до судових витрат зі свого боку, тобто відрахувати від суми витрат на правничу допомогу, понесених позивачем.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 повинен становити 1/6 частку від заробітку (доходу) відповідача. Такий розмір аліментів є цілком достатнім для забезпечення утримання повнолітнього ОСОБА_3 , а також не позбавить ОСОБА_1 спроможності виконувати всі фінансові зобов`язання та утримувати себе.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , а батьком - ОСОБА_1 . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2003 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досяг повноліття, а отже підстави для стягнення з ОСОБА_1 аліментів, призначених рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року, припинились.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відтак, у разі відмови батьків від утримання повнолітньої дитини в період навчання, стягнення з них аліментів проводиться в судовому порядку. Позов до суду в такому випадку може подати як самі дочка або син, так і той з батьків, з ким проживає дочка або син.

За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина/доньки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання він/вона не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

За змістом частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 досяг відповідного віку, продовжує навчатися у вищому навчальному закладі на платній основі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батьків.

Так, зі змісту договору про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Київському національному торговельно-економічному університеті №2344д/6к-2021 від 17 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається у вказаному вищому навчальному закладі на факультеті торгівлі та маркетингу.

Згідно п.5.2 та п.5.3 вказаного договору загальна вартість навчання становить 123 800 грн, яка складається з вартості за річний курс у розмірі 30 950 грн та вартості за семестр у розмірі 15 475 гривень.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 зарахований на денну форму навчання, він позбавлений можливості працювати, отримувати заробітну плату та утримувати себе.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №20-36-11560 від 23 грудня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Бориспільської міської ради, ОСОБА_3 продовжує проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідач є працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини.

Зі змісту довідки про доходи №14.5-59/1-240 від 01 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 працює в ДП МА «Бориспіль» на посаді начальника відділу, розмір його заробітної плати коливається від 37 694,40 грн до 52 863,45 грн на місяць.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача народився ще один син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 січня 2013 року.

Судовим наказом Бориспільського міськрайонного суду від 26 квітня 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

24 січня 2019 року ОСОБА_1 уклав з ДП МА «Бориспіль» договір безвідсоткової цільової позики №11-14/1-3, за яким ДП МА «Бориспіль» надало останньому позику у розмірі 600 000 грн, а відповідач зобов`язався щомісячно до 2034 року повертати позику частинами у розмірі 3 352 грн.

Зі змісту розписки про отримання грошей від 01 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 150 000 грн та зобов`язався повернути їх до 2024 року.

Таким чином, вказані обставини переконливо свідчать про те, що, не зважаючи на досягнення повноліття, ОСОБА_3 продовжує потребувати матеріальної допомоги, а відповідач може надавати сину таку матеріальну допомогу, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції, ретельно дослідивши обставини справи, що стосуються потреби ОСОБА_3 в утриманні (забезпеченні його харчуванням, одягом, навчанням), а також обставин, що стосуються фінансових зобов`язань ОСОБА_1 (аліментних та позикових), дійшов законного та обґрунтованого висновку, що аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача є цілком достатніми для забезпечення утримання ОСОБА_3 , а також не позбавлять ОСОБА_1 спроможності виконувати всі свої фінансові зобов`язання та утримувати себе.

При визначенні розміру аліментів, місцевий суд виходив із засад розумності та справедливості, врахував можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання іншої дитини та позикових зобов`язань, для забезпечення належного матеріального утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 .

Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, а також на те, що ОСОБА_1 не є інвалідом та на його утриманні не перебувають непрацездатні особи, окрім неповнолітнього сина, на утримання якого відповідач сплачує аліменти за судовим наказом, колегія суддів, виходячи із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, дійшла висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність відповідача.

Доводи апелянта про те, що аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача призведе до покладення обов`язку з утримання дитини не на обох батьків порівну, а таким чином, що на ОСОБА_1 припаде 68,5%, а на ОСОБА_2 - 31,5%, що є порушенням норм закону, не заслуговують на увагу суду та спростовуються матеріалами справи, а також посиланнями самого відповідача щодо того, що ОСОБА_2 має постійний стабільний дохід, а також нерухомість (земельна ділянка та квартира), що переконливо свідчить про можливість як позивача, так і відповідача надавати сину матеріальну допомогу.

Аргументи відповідача, що аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача позбавлять його спроможності виконувати всі свої фінансові зобов`язання та утримувати себе, оскільки сума доходу, за вирахуванням обов`язкових податків та внесків, фінансових аліментних та позикових зобов`язань, яка залишається, призведе до критичного погіршення забезпеченості, як його особисто, так і родини, малолітнього сина та непрацездатних батьків, не підтверджені жодними доказами. При цьому, матеріали справи свідчать про зворотне, а саме наявність у ОСОБА_1 фінансової можливості утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує забезпечення його щоденним харчуванням, одягом, навчанням та ін.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він позбавлений можливості надавати допомогу у розмірі, визначеному судом, у зв`язку з незадовільним станом його здоров`я, місцевий суд правильно не взяв до уваги з огляду на те, що надані відповідачем копії медичних документів прямо не підтверджують втрату ним працездатності чи неможливість у зв`язку з діагнозами, про які зазначено в даних документах, працевлаштуватись та виконувати оплачувану роботу. Натомість матеріалами справи встановлено та підтверджується самим відповідачем, що 23 жовтня 2021 року відповідач повністю одужав та приступив до виконання трудових обов`язків.

Також неспроможними є аргументи відповідача про перебування на його утриманні непрацездатних батьків, оскільки, як убачається з наданих відповідачем копій пенсійних посвідчень, батьки відповідача є особами пенсійного віку та у зв`язку з цим отримують відповідне самостійне пенсійне забезпечення. На підтвердження потреби батьків в утриманні та, відповідно, надання такого утримання ОСОБА_1 жодних доказів до матеріалів справи не долучено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, зокрема, про те, що його молодший син ОСОБА_5 є астматиком та алергіком, що свідчить про необхідність участі відповідача у додатковим витратах на дитину, на підтвердження чого долучив до скарги консультативні висновки спеціаліста від 25 листопада 2016 року, 12 березня (рік не зазначено), 08 вересня 2021 року.

Разом з тим, такі доводи є неспроможними з огляду на наступне.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позовну заяву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Стороною відповідача до відзиву на позовну заяву не долучено консультативних висновків спеціаліста щодо стану здоров`я неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Також у відзиві не вказано про відсутність можливості надати такі докази разом з відзивом та надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити сторона відповідача із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх подання разом із відзивом, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, з огляду на вищезазначені положення цивільного процесуального закону, консультативні висновки щодо стану здоров`я неповнолітнього ОСОБА_5 , надані відповідачем в суді апеляційної інстанції, не можуть братись колегією суддів до уваги як належні докази по справі.

Окрім того, докази того, що ОСОБА_1 бере участь у додаткових витратах на дитину, пов`язаних зі станом її здоров`я, у справі також відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції зводяться до незгоди відповідача з висновками суду та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Щодо оскарження додаткового рішення.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні заяви в частині вимоги про відшкодування судових витрат у більшому розмірі відмовлено.

Задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу частково суд першої інстанції виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн не є співмірним із незначною складністю цивільної справи.

Крім того, позов в частині вимоги про стягнення додаткових витрат був залишений без розгляду, тоді як позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволені лише частково.

Тому розмір витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції зменшено до 5 000 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач уважає, що загальний розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн є занадто завищеним, оскільки не відповідає незначній складності цивільної справи, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а також є непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу, на думку ОСОБА_1 , є 3 000 грн, оскільки позов у частині стягнення додаткових витрат на дитину залишено без розгляду, а позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, задоволено частково.

При цьому зауважує, що він у добровільному порядку 07 січня 2022 року на користь ОСОБА_2 перерахував кошти у розмірі 1 290 грн (частка відповідача на оплату навчання за грудень 2021 року), у зв`язку з чим уважає за доцільне включити ці кошти до судових витрат зі свого боку, тобто відрахувати від суми витрат на правничу допомогу, понесених позивачем.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 11 690 грн.

Зазначив, що витрати на правову допомогу у загальному розмірі склали 14 000 грн. Проте, з урахуванням того, що позовна вимога про стягнення аліментів задоволена частково, просив стягнути 11 690 грн.

На підтвердження своїх вимог надав копію договору про надання правничої допомоги №344/21 від 24 грудня 2021 року (далі - Договір), згідно пункту 1.1 якого замовник замовляє та доручає виконавцю надавати йому правову (правничу) допомогу шляхом представництва, захисту, здійснення інших видів правової (правничої) допомоги та дій, що мають юридичне значення, згідно законодавства про види адвокатської діяльності та/або отриманих від замовника окремих доручень (завдань), а виконавець зобов`язується виконувати отримані від замовника доручення від імені та за рахунок замовника в порядку та на умовах, визначених договором.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що вартість послуг (гонорар) та порядок їх оплати визначені у додатку до Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору від 24 грудня 2021 року вартість послуг із здійснення представництва замовника у відносинах з будь-якими юридичними і фізичними особами та в усіх судах України з питань стягнення аліментів та додаткових витрат і інших коштів в інтересах ОСОБА_3 та замовника (крім участі у судових засіданнях) становить 1 500 грн за годину; за участь в якості представника чи захисника замовника в одному судовому засіданні передбачена оплата у розмірі 3 000 грн за годину.

Також сторонами погоджено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення виконавцем позитивного результату, якого бажає замовник.

Згідно Акту-рахунку прийому-передачі послуг №1 від 28 грудня 2021 року адвокат Валько І.В. на підготовку позовної заяви щодо стягнення додаткових витрат та аліментів на період навчання в інтересах ОСОБА_3 витратив 4 години, за що сплата передбачена у розмірі 6 000 грн (4 год. * 1 500 грн).

За змістом Акту-рахунку прийому-передачі послуг №2 від 13 квітня 2022 року адвокатом надані наступні послуги: підготовка заяви про залишення без розгляду однієї позовної вимоги - 1/3 години (500 грн); представництво інтересів замовника на засіданні суду - 1 година (3 000 грн); підготовка проекту мирової угоди - 1 година (1 500 грн), що всього складає 5 000 грн.

В Акті-рахунку прийому-передачі №3 від 13 травня 2022 року встановлено, що вартість представництва інтересів замовника на засіданні суду, на яке витрачено 1 годину, становить 3 000 грн.

Також представником позивача надано суду копії квитанції на підтвердження сплати вищевказаних коштів на загальну суму 14 000 грн (а.с. 4 зворот).

Як зазначено вище, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 квітня 2022 року позов в частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину залишено без розгляду на підставі поданої стороною позивача заяви.

Матеріалами справи встановлено, що представником позивача ОСОБА_4 10 лютого 2021 року було подано заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину у зв`язку з добровільною сплатою відповідачем додаткових витрат на навчання сина у розмірі 3 868,75 грн (а.с. 38, 39).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 29 грудня 2021 року, до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років чи закінчення ним навчання.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення аліментів в більшому розмірі відмовлено.

Згідно з положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина восьма, дев'ята статті 139 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №640/6209/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі №922/3812/19, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, зваживши на те, що позов в частині вимоги про стягнення додаткових витрат був залишений без розгляду, тоді як позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволені лише частково, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги у розмірі 5 000 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

При цьому, слід зауважити, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 3 868,75 грн було залишено судом без розгляду на підставі заяви сторони позивача у зв`язку з добровільною сплатою ОСОБА_1 вказаної суми позивачу. Тобто таке рішення було прийнято судом не з підстав процесуальних порушень, а у зв`язку із заявою позивача, яка отримала ці кошти в позасудовому порядку, тобто адвокатом було належним чином виконані зобов`язання, передбачені умовами Договору.

Добровільна сплата відповідачем на користь позивача 07 січня 2022 року коштів у розмірі 1 290 грн (частка відповідача на оплату навчання за грудень 2021 року) не є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не має до судових витрат жодного відношення.

Таким чином, доводи апеляційних скарг та зміст оскаржуваних судового рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення та додаткове рішення, що відповідають вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін як таких, що є законними та обґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить стягнути з відповідач на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, яка згідно Акту-рахунку прийому-передачі послуг №4 від 05 серпня 2022 року полягає у вивченні апеляційної скарги та підготовці відзиву на неї, у розмірі 3 000 грн (2 год. * 1 500 грн).

Відповідно до копії платіжного доручення від 05 серпня 2022 року кошти у розмірі 3 000 грн за послуги адвоката оплачені.

Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд оцінює можливість стягнення такого розміру витрат з огляду на те, що сторони обумовили сплату коштів саме за представництво інтересів у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку із цим колегія суддів ураховує, що на стадії апеляційного розгляду справи правова позиція сторони позивача вже була сформована, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано. При цьому, відзив на апеляційну скаргу відповідача складається з трьох сторінок та не містить ґрунтовної відповіді на всі аргументи апеляційної скарги.

Отже, апеляційний суд уважає, що клопотання представника позивача ОСОБА_4 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою в суді апеляційної інстанції, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер.

Враховуючи викладене, а також те, що у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції було відмовлено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 500 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2022 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник