Справа № 367/4201/23
Провадження №2/367/4310/2023
29 листопада 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді - Горбачової Ю.В.,
за участі секретаря - Музики Є.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мельник Андрій Валентинович, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя -
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мельник Андрій Валентинович, звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати в порядку розподілу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкта житлової нерухомості - квартири, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину об`єкта житлової нерухомості квартири, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що 25 травня 2023 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 30.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1742.
У період перебування у зареєстрованому шлюбі, сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзиним М.С. Підписання та виконання зазначеного договору купівлі-продажу квартири було здійснено за письмовою згодою ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 , про що свідчить заява-згода на купівлю квартири. Спірна квартира була придбана та використовувалась в інтересах сім`ї. Презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя щодо спірної квартири позивачем ОСОБА_2 не спростовано.
Оскільки сторони не змогли домовитися про поділ майна, позивач звернулася з позовом до суду.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.
Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним сином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача та згодою позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим, керуючись положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 30 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1742. Даний шлюб був розірваний на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2020 року у справі № 367/59/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25.05.2020 року у справі № 367/59/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 року.
За час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям була придбана квартира АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзиним М.С. Підписання та виконання зазначеного договору купівлі-продажу квартири було здійснено за письмовою згодою ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 , про що свідчить заява-згода на купівлю квартири, нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзиним М.С., в якій зазначено, що ОСОБА_1 дає згоду на купівлю ОСОБА_2 вищезазначеної квартири за ціну та на умовах на його розсуд, при цьому стверджує, що підписання договору купівлі-продажу здійснюється в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, що також встановлено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05.04.2023 року у справі № 367/2205/20, яке набрало законної сили 05.05.2023 року. Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05.04.2023 року у справі № 367/2205/20, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистим майном подружжя було відмовлено. В рішенні зазначено, що презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя щодо спірної квартири позивачем ОСОБА_2 не було спростовано.
Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира складається з 2-х кімнат. Житлова площа квартири 25 кв. м., загальна площа квартири 49,9 кв. м., що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру (довідка № 333214686 від 23.05.2023 року).
У відповідності до змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у ст. 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Правовий аналіз ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України та статей 368, 372 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності, а також можливо визначити його частки.
У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо поділу майна подружжя у рівних частинах обґрунтовані та підлягають задоволенню.
В той же час, суд не вбачає за потрібне окремо ухвалювати рішення про визнавання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це випливає з вимог законодавства та додаткового ухвалення рішення не потребує. До того ж, судовим рішенням у справі № 367/2205/20 встановлені обставини, які вказують на те, що вказаний об`єкт нерухомості не є особистою власністю позивача, а є спільним майном подружжя.
Також суд вважає, що зайвою є вимога про визнання за відповідачем права власності на частину вищезазначеного об`єкта нерухомості - квартири, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він вже має її у власності, а тому суд зазначає у рішенні про те, що внаслідок поділу спільного майна подружжя за ним залишається у власності частина вказаної квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави стягується судовий збір в розмірі 9296 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 42 (сорок дві) коп.
Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки за відповідачем визнається в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину об`єкта житлової нерухомості - квартири, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої станом на 28 травня 2023 року становить 1859283 (один мільйон вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 25 (двадцять п`ять) коп., то 1% від 1/2 вартості квартири становить 9296 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 42 (сорок дві) коп.
Керуючись ст. 57, 60, 61, 63, 69,70 СК України, 368, 372 ЦК України, ст. 12, 15, 76-82, 89, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 274, 280-286, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мельник Андрій Валентинович, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкта житлової нерухомості - квартири, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Внаслідок поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину об`єкта житлової нерухомості квартири, загальною площею 49,9 (кв. м.), житловою площею 25 (кв. м.), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 9296 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 42 (сорок дві) коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Копію рішення направити сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя: Ю.В. Горбачова