КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/2217/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Ковальчук Л.М. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила визнати незаконним наказ № 00001-22з-к/тр від 13 січня 2022 року про звільнення з посади фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару департаменту складської логістики незаконним та поновити її на посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 січня 2022 року по дату ухвалення рішення в справі.

Позов мотивувала тим, що 01 вересня 2020 року її було прийнято на роботу у ТОВ «Денка Лоджістікс» на посаду маркувальника відділу прийняття товару департаменту складської логістики, 01 квітня 2021 року переведено на посаду фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару департаменту складської логістики.

08 листопада 2021 року її безпосередній керівник Савенко А.В. повідомив позивача про необхідність написання заяви на звільнення за угодою сторін, проте остання відмовилась. 15 листопада 2021 року Савенко А.С. надав позивачу повідомлення від 12 листопада 2021 року № 1 про заплановане звільнення та копію наказу № 034-шр-к/тр «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників».

13 січня 2022 року відповідачем видано наказ № 00001-22з-к/тр про її звільнення з посади 16 січня 2022 року в зв`язку із скороченням чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає такий наказ неправомірним, виданим з порушенням норм трудового законодавства. Обґрунтування зменшення обсягів виробничого процесу їй надано не було, зі змістом протоколу засідання дирекції ТОВ «Денка Лоджістікс», на підставі якого було видано наказ щодо змін в організації виробництва і праці, вона не ознайомлена. Працюючи на даній посаді, в межах своїх посадових обов`язків, ОСОБА_1 може стверджувати, що ніякого зменшення обсягів виробничого процесу за її посадою не відбувалось, навпаки, надходження товару значно зросло і обсяги виробничого процесу збільшились. За якісне виконання роботи і додаткові обсяги роботи за результатами місяця відповідач нараховував та виплачував додаткову заробітну плату. Крім того, саме 08 листопада 2021 року на сторінці ТОВ «Денка Лоджістікс» в соціальній мережі Facebook з`явилося оголошення про наявність вакансій у відповідача, серед запропонованих посад була і посада маркувальника, на яку її було прийнято на роботу, однак така посада не пропонувалась їй при наданні повідомлення про заплановане вивільнення, що є порушенням трудового законодавства. Також 17 та 18 січня 2022 року на спеціалізованих сайтах з пошуку роботи з`явилися оголошення з пошуку співробітників відповідачем, серед яких є посада логіста, яка також підлягала скороченню.

Вказувала, що в повідомленні про заплановане вивільнення їй було запропоновано переведення на посаду комірника відділу відбору товару департаменту складської логістики, від якої вона відмовилась в зв`язку з тим, що це важка фізична робота, яка не відповідала її кваліфікації, при цьому принаймні одна відповідна посада маркувальника була вакантною, але не пропонувалась їй, а з 01 грудня 2021 року відкрився конкурс на заміщення посади спеціаліста по супроводу продаж.

Вказувала, що відповідачем не розглядалося питання щодо її переважного права на залишення на роботі, не враховано, що в сім`ї позивача немає інших працівників з самостійним заробітком, що є порушенням ст. 42 КЗпП України.

Крім того, в повідомленні про звільнення за скороченням штату було повідомлено про звільнення, яке припадало на 16 січня 2022 року, який був вихідним днем, тому днем звільнення повинно було бути 17 січня 2022 року, отже наказ виданий з порушенням ч. 5 ст. 241-1 КЗпП України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводила правові висновки Верховного Суду в постановах від 16 травня 2018 року в справі № 807/2384/15, від 13 жовтня 2021 року в справі № 360/2308/20 про те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо; правові висновки в постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року в справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року в справі № 813/1715/16 про те, що обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначала, що до відзиву на позов надано копію посадової інструкції маркувальника, з якої вбачається, що з дня попередження про вивільнення позивача до дня розірвання трудового договору на дану посаду було прийнято три особи, тобто такі посади були вакантними і не запропоновані позивачу. Також згідно наданих ГУ ДПС України в Київській області повідомлень про прийняття працівників на роботу в період з 15 листопада 2021 року по 16 січня 2022 року відповідач прийняв на роботу 37 осіб, жодна з цих посад за цей період не була запропонована відповідачеві.

Зазначала, що судове рішення не містить дослідження й оцінки спірних правовідносин, які існували протягом часу з моменту попередження позивача про вивільнення по дату її звільнення, необхідність з`ясування цих обставин зумовлена аргументами позивача про непропонування їй жодних вакантних посад в цей період, без з`ясування даних обставин залишилися невстановленими істотні обставини справи, без яких неможливо підтвердити чи спростувати факт виконання відповідачем ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці необхідно враховувати ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі, недотримання даної норми є іншою самостійною підставою для задоволення позову.

Посилалася на правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2020 року в справі № 161/7196/19, вказувала, що судом не надано оцінки тим обставинам, що порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, які залишились на роботі, і тих, які підлягають звільненню, відповідачем взагалі не проводився, поза увагою суду залишилась і та обставина, що у позивача в сім`ї є особа, у якої відсутній самостійний заробіток, і це не було враховано відповідачем при її звільненні.

Від відповідача ТОВ «Денка-Лоджістікс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що в процесі розгляду справи представником відповідача було спростовано доводи позивача в частині недотримання процедури скорочення, а саме ч. 2 ст. 40, ст. 42, ч. 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України, та обґрунтовано доведено, що обставини, на які посилається позивач, не відповідають дійсності, а саме що їй не було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві від дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, які відповідали її кваліфікації та досвіду.

Наводив послідовність дій відповідача по відношенню до ОСОБА_1 в частині забезпечення її права на працевлаштування до моменту звільнення.

Вважав, що аргументи позивача з приводу того, що відповідачем не було проведено порівняльного аналізу посади маркувальника чи посилання на безпідставність проведення скорочення, яке, на думку позивача, відбувалося з метою вивільнення працівників всупереч трудового законодавства без їх згоди, то ці висновки перекручують фактичні обставини справи.

Наголошував, що цілі, яких бажав досягнути роботодавець, чим він керувався при прийнятті рішення про скорочення чисельності і штату, чи можна було б уникнути скорочення працівників, не доводиться в судовому порядку роботодавцем та не оспорюється працівником. Відділ, в якому працювала позивач, по результатам ІІІ кварталу 2021 року показав неналежний рівень дохідності, відповідно, роботодавець, скориставшись своїм суб`єктивним правом, виходячи з міркувань ефективного розвитку виробничих процесів на підприємстві, прийняв рішення про проведення скорочення штатних одиниць саме цього відділу, а не по підприємству в цілому.

Стверджував, що в період з 12 листопада 2021 року по день звільнення позивача в штаті відповідача були наявні вакантні посади, проте позивач не відповідала жодній з них за кваліфікаційними вимогами, а від посад, яким вона відповідала, позивач відмовилась.

В той же час, позивачем не було доведено, що у неї є переважне право у порівнянні з іншими працівниками, на підтвердження обставин наявності в сім`ї позивача особи, у якої відсутній самостійний заробіток на час звільнення, позивачем не було надано відповідних доказів.

Зазначив, що звільнення позивача відбулося з дотриманням процедури, визначеної КЗпП України, а тому правові підстави для задоволення позову про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі були відсутні.

28 листопада 2023 року від відповідача надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів, зокрема посадової інструкції диспетчера, Правил внутрішнього трудового розпорядку, Положення про відділ забезпечення діяльності підприємства, наказів про прийняття на роботу із додатками, робочої інструкції контролера якості відділу відвантаження товару, повідомлень про прийняття працівників на роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки представником відповідача не надано доказів неможливості подання документів до суду першої інстанції з об`єктивних причин, що не залежали від нього, за наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_1 та ТОВ «Денка-Лоджістікс» перебували в трудових правовідносинах.

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до ТОВ «Денка-Лоджістікс» на посаду маркувальника відділу прийняття товару департаменту складської логістики на підставі наказу № 00094-20п-к/тр від 26 серпня 2020 року (а. с. 15 т. 1).

З 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 переведено за її згодою на посаду фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару департаменту складської логістики на підставі наказу № 00017-21к-к/тр від 01 квітня 2021 року (а. с. 16 т. 1).

З 01 серпня 2021 року у ТОВ «Денка-Лоджістікс» набув чинності новий штатний розпис, затверджений наказом від 30 липня 2021 року № 029-шр-к/тр, згідно якого у відділі комплектування товару наявно 11 посад, зокрема посада фахівця з обробки замовлень - 1 одиниця (а. с. 181 т. 1).

Згідно довідки ТОВ «Денка-Лоджістікс» від 13 січня 2022 року, ОСОБА_1 працює у ТОВ «Денка-Лоджістікс» на посаді фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару, в період з вересня 2020 року по січень 2022 року отримала дохід (заробітну плату) в розмірі 308029,26 грн. (а. с. 10 т. 1).

12 червня 2021 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (а. с. 8 т. 1).

08 листопада 2021 року відбулось засідання дирекції ТОВ «Денка-Лоджістікс», оформлене протоколом № 08/11/2021, на якому вирішено провести зміни в організації виробництва та праці відділу комплектування товару, а саме скоротити чисельність та штат працівників відділу комплектування товару відповідно до переліку, наданого у додатку 2, з одночасним переведенням, переміщенням працівників на вакантні посади до інших структурних підрозділів товариства за їх згодою (а. с. 151 - 152 т. 1).

12 листопада 2021 року ТОВ «Денка-Лоджістікс» видано наказ № 034-шр-к/тр «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників», згідно якого, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та результатів фінансової звітності господарської діяльності відділу комплектування товару департаменту складської логістики ТОВ «Денка-Лоджістікс», на підставі протоколу засідання дирекції ТОВ «Денка-Лоджістікс» № 08/11/2021 від 08 листопада 2021 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП та на виконання ст. 49-2 КЗпП, - з 16 січня 2022 року виведено зі штатного розпису відділу комплектування товару департаменту складської логістики фахівця з обробки замовлень (а. с. 18 т. 1).

15 листопада 2021 року ОСОБА_1 ознайомлено під підпис про майбутнє вивільнення, яке відбудеться 16 січня 2022 року, запропоновано переведення на посаду комірника відділу відбору товару департаменту складської логістики ТОВ «Денка-Лоджістікс». На зворотньому боці повідомлення ОСОБА_1 зазначила, що відмовляється від запропонованої посади комірника (а. с. 19 т. 1).

Згідно акту від 17 листопада 2021 року, складеного начальником відділу комплектування товару Савенком А.В. , старшим контролером якості відділу комплектування Карпенком О.В. , товарознавцем відділу комплектування товару Альошиною К.В. , 17 листопада 2021 року у їхній присутності начальником відділу Савенком А.В. було запропоновано ОСОБА_1 ознайомитися з повідомленням № 5 від 17 листопада 2021 року щодо пропозиції переведення на вакантну посаду маркувальника в зв`язку із запланованим вивільненням та скороченням посади фахівця з обробки замовлень у відділі комплектування товару та проставити підпис про його отримання, від чого вона відмовилась (а. с. 185 т. 1).

09 грудня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 на електронну пошту направлений лист фахівцем з логістики Denka Logistics Company, згідно якого з 01 грудня 2021 року оголошено конкурс на заміщення вакансії «Спеціаліст по супроводу продаж» сектору супроводу клієнтів відділу продаж логістичних послуг, в зв`язку з чим запропоновано надіслати резюме (а. с. 29 т. 1).

Згідно листа ознайомлення з посадовою інструкцією маркувальника відділу прийняття товару, за період з 16 листопада 2021 року по 16 січня 2022 року на дану посаду було прийнято ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (на посаду, яка звільнилася в зв`язку з переведенням ОСОБА_11 на посаду комірника, від якої відмовилась ОСОБА_1 ), (25 листопада 2021 року, 15 грудня 2022 року) (а. с. 149 т. 1), також на листі наявний підпис ОСОБА_12 , якого було прийнято на іншу посаду - вантажника відділу відвантаження товару департаменту складської логістики (а. с. 183 т. 1).

Згідно листа ознайомлення з посадовою інструкцією фахівця з супроводження продажу, за період з 16 листопада 2021 року по 16 січня 2022 року на дану посаду було прийнято одну особу (30 грудня 2021 року) (а. с. 168 т. 1).

На а. с. 193 - 200 т. 1 знаходяться копії заяв про прийняття на роботу маркувальника відділу прийняття товару департаменту складської логістики, вантажника відділу відвантаження товару департаменту складської логістики, заяви про переведення з посади маркувальника на посаду комірника, а також видані на підставі цих заяв накази від 15 грудня 2021 року, 25 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року.

Згідно повідомлень про прийняття працівника на роботу ТОВ «Денка-Лоджістікс» до ГУ ДПС у Київській області, підприємством направлені повідомлення про прийняття на роботу працівників: 13 січня 2022 року - 1 особа, 11 січня 2022 року - 1 особа, 05 січня 2022 року - 1 особа, 28 грудня 2022 року - 2 особи, 30 листопада 2021 року - 1 особа, 25 листопада 2021 року - 1 особа, 29 листопада 2021 року - 1 особа, 15 грудня 2021 року - 1 особа, 17 грудня 2021 року - 1 особа, 15 грудня 2021 року - 2 особи, 08 грудня 2021 року - 1 особа, 03 грудня 2022 року - 3 особи, 24 листопада 2021 року - 1 особа, 22 листопада 2021 року - 1 особа, 19 листопада 2021 року - 2 особи, всього 20 осіб за період з 15 листопада 2021 року по 16 січня 2022 року (а. с. 9, 19, 21, 23, 25, 29, 31, 33, 35, 43, 45, 59 т. 2).

З 17 січня 2022 року у ТОВ «Денка-Лоджістікс» набув чинності новий штатний розпис, затверджений наказом від 17 січня 2022 року № 003-шр-к/тр, згідно якого у відділі комплектування товару наявно 8 посад, відсутня посада фахівця з обробки замовлень (а. с. 189 т. 1).

Наказом ТОВ «Денка-Лоджістікс» № 00001-22з-к/тр від 13 січня 2022 року ОСОБА_1 звільнено 16 січня 2022 року з посади фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу від 12 листопада 2021 року № 034-шр-к/тр «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників», повідомлення про заплановане вивільнення № 1 від 12 листопада 2021 року з відміткою про відмову від переведення (а. с. 20 т. 1).

Згідно посадової інструкції, кваліфікаційними вимогами до посади фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару є такі: освіта середньо-спеціальна, базова вища, досвід роботи 1 рік на посаді співробітника складу або на аналогічній посаді в іншій компанії, додаткові вимоги MS Office на рівні впевненого користувача (а. с. 21 - 22 т. 1).

Згідно скріншотів з сайту robota.ua, 27 серпня 2021 року, 08 листопада 2021 року компанією Denka Logistics розміщувались оголошення про запрошення на роботу на складі у с. Чайки на наступні посади: вантажник, комірник, маркувальник, водій навантажувача (а. с. 26, 150 т. 1).

На а. с. 25 т. 1 знаходиться скріншот з сайту robota.ua, згідно якого компанія Denka Logistics пропонує 4 вакансії: 17 січня 2022 року - фахівець з транспортних операцій (логіст), водій-експедитор, 15 січня 2022 року - вантажник, 11 січня 2022 року - комірник, комплектувальник, контролер. Станом на 20 січня 2022 року на сайті work.ua наявна пропозиція вакансії комірника-комплектувальника (а. с. 27 т. 1).

ТОВ «Денка-Лоджістікс» до матеріалів справи надано пояснення начальника відділу персоналу Малашевської В.В. від 22 серпня 2022 року, згідно яких 11 листопада 2021 року до її кабінету на особисту розмову була запрошена ОСОБА_1 , яка була нею попереджена, що відділ, в якому вона працює, має збиткові фінансові показники, і згідно рішення дирекції для покращення фінансових показників буде відбуватися скорочення чисельності працівників. Малашевська В.В. ознайомила ОСОБА_1 з протоколом засідання дирекції від 08 листопада 2021 року і запропонувала їй подумати про переведення на вільні вакансії на складі в інших відділах підприємства. ОСОБА_1 повідомила, що не хоче вертатися на склад на будь-яку посаду, має вищу освіту і на склад прийшла на посаду маркувальника, сподіваючись, що перейде на іншу посаду. Малашевська В.В. підтвердила, що ОСОБА_1 в січні 2021 року приймала участь в оголошених конкурсах на посаду фахівця по роботі з рекламаціями, на яку вона не пройшла в зв`язку з невідповідністю вимогам кваліфікації і відсутністю необхідного досвіду. В квітні 2021 року ОСОБА_1 подала кандидатуру на посаду фахівця з обробки замовлень, і її кандидатура була погоджена без належного досвіду роботи. Далі в розмові Малашевська В.В. повідомила, що можливо впродовж двох місяців звільниться посада маркувальника, на яку вона могла б повернутися, на що ОСОБА_1 категорично відповіла, що на посаду маркувальника не планує повертатися, бо прагнула з неї перевестись. На інші складські робочі вакансії, які потребують фізичної роботи та можуть бути вільними чи звільняться в майбутньому, вона також не хоче переводитись. Крім того, на інші складські робочі вакансії, які потребують фізичної роботи та можуть бути вільними чи звільняться в майбутньому, вона також не хоче переводитись. Вона зазначила, що може розглянути лише офісні посади, однак таких вакантних посад, які б відповідали професійному рівню та кваліфікації ОСОБА_1 на час процедури скорочення, в компанії не було. За результатами проведеної розмови, а також беручи до уваги, що на момент попередження була вільною посада комірника, робоче місце якого також знаходилось на складі, але перевагою був більший оклад в порівнянні з тим самим маркувальником чи фахівцем по обробці замовлень, ОСОБА_14 було запропоновано для переведення саме цю посаду, від неї вона також відмовилась (а. с. 135 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на порушення процедури її звільнення з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки їй не було запропоновано всіх наявних вакансій.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив із того, що сторони перебували в трудових правовідносинах, 15 листопада 2021 року позивач була попереджена про майбутнє вивільнення із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників, позивачу було запропоновано переведення на іншу посаду, проте позивач відмовилась від такого переведення. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі задоволенню не підлягають і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Апеляційний суд не може погодитись із вказаними висновками, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 ГК України. Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого у порядку пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд зобов`язаний у першу чергу перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників) і не досліджує питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року в справі № 212/7513/20, провадження № 61-2981св22), від 10 квітня 2023 року в справі № 176/810/22, провадження № 61-11552 св 22, від 06 квітня 2023 року в справі № 201/6342/21, провадження № 61-9013св22 та інших).

Верховний Суд, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, неодноразово наголошував на тому, що вирішуючи питання дотримання норм трудового законодавства у спірних правовідносин, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 753/7661/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 487/989/20, від 24 березня 2021 року у справі № 757/46273/17-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 235/4593/19.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, а власник буде вважатися таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17).

В постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 280/82/18 Верховним Судом викладено правову позицію, згідно якої обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (пункти 46, 47).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 461/3024/18 Верховний Суд виходив з того, що «позивача було тричі ознайомлено із переліком вакантних посад, наявних у відповідача, та запропоновано самостійно обрати відповідну вакантну посаду для переведення. Крім того законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.

Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція), трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві.

З урахуванням наведеного, саме відповідач мав надати докази відсутності у період з дня попередження позивача про звільнення до дня його звільнення вакантних посад чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботу, яку позивач може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено і доводами апеляційної скарги не заперечується, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, оскільки станом на 01 серпня 2021 року у штатному розписі ТОВ «Денка-Лоджістікс» у відділі комплектування товару наявно 11 посад, зокрема посада фахівця з обробки замовлень - 1 одиниця, яку обіймала позивач, а станом на 17 січня 2022 року ця посада відсутня, також встановлено, що позивач попереджалася за два місяці про наступне вивільнення і їй було запропоновано вакантну роботу комірника, яку позивач могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, однак від переведення на дану посаду відмовилась.

Разом із тим, формально пославшись на зазначені вимоги закону і правові висновки, викладені зокрема в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 461/3024/18, суд першої інстанції при ухваленні рішення їх фактично не застосував, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишились наявні в матеріалах справи повідомлення про прийняття працівника на роботу, надані ТОВ «Денка Лоджістікс», з яких, зокрема, вбачається, що в період з 15 листопада 2022 року (день попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення) по 16 січня 2023 року (день звільнення ОСОБА_1 ) підприємством були прийняті на роботу працівники: 13 січня 2022 року - 1 особа, 11 січня 2022 року - 1 особа, 05 січня 2022 року - 1 особа, 28 грудня 2022 року - 2 особи, 30 листопада 2021 року - 1 особа, 25 листопада 2021 року - 1 особа, 29 листопада 2021 року - 1 особа, 15 грудня 2021 року - 1 особа, 17 грудня 2021 року - 1 особа, 15 грудня 2021 року - 2 особи, 08 грудня 2021 року - 1 особа, 03 грудня 2022 року - 3 особи, 24 листопада 2021 року - 1 особа, 22 листопада 2021 року - 1 особа, 19 листопада 2021 року - 2 особи, всього 20 осіб за період з 15 листопада 2021 року по 16 січня 2022 року (а. с. 9, 19, 21, 23, 25, 29, 31, 33, 35, 43, 45, 59 т. 2).

Відповідачем не надано доказів, що будь-яка із зазначених вакантних посад, які утворилися у період з дня попередження позивача про звільнення до дня її звільнення, були запропоновані ОСОБА_1 , незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, та що обрану посаду з даного переліку позивач не могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо, і даним обставинам судом першої інстанції належної правової оцінки не надано.

Враховуючи вищевикладене, не можна вважати, що ТОВ «Денка Лоджістікс» було виконано процесуальний обов`язок доведення наявності законної підстави для звільнення ОСОБА_1 .

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що в матеріалах справи містяться докази того, що позивачу пропонувалися посади комірника та маркувальника, з наведенням детальної послідовності дій роботодавця по відношенню до ОСОБА_1 в частині пропонування їй вакансій комірника і маркувальника, а також що суду було надано всі редакції штатного розпису по підприємству, які діяли в період роботи ОСОБА_1 на підприємстві, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача, що ОСОБА_1 було запропоновано посаду маркувальника, на підтвердження чого ТОВ «Денка Лоджістікс» надавався акт від 17 листопада 2021 року, складений начальником відділу комплектування товару Савенком А.В. , старшим контролером якості відділу комплектування Карпенком О.В. , товарознавцем відділу комплектування товару Альошиною К.В. , згідно якого 17 листопада 2021 року у їхній присутності начальником відділу Савенком А.В. було запропоновано ОСОБА_1 ознайомитися з повідомленням № 5 від 17 листопада 2021 року щодо пропозиції переведення на вакантну посаду маркувальника в зв`язку із запланованим вивільненням та скороченням посади фахівця з обробки замовлень у відділі комплектування товару та проставити підпис про його отримання, від чого вона відмовилась (а. с. 185 т. 1).

Апеляційний суд приймає до уваги, що даний акт складався одноособово стороною відповідача, підпорядкованими йому працівниками, а відтак не може бути беззаперечним доказом належного виконання вимог закону ТОВ «Денка Лоджістікс» в частині пропонування ОСОБА_1 зазначеної посади.

Апеляційний суд враховує, що самим відповідачем ТОВ «Денка Лоджістікс» у відзиві на апеляційну скаргу визнано, що в період з 12 листопада 2021 року по день звільнення позивача в штаті відповідача дійсно були наявні вакантні посади, проте, на думку відповідача, ОСОБА_1 не відповідала жодній з них (аркуш 5 відзиву на апеляційну скаргу), однак на підтвердження невідповідності позивача цим посадам відповідачем доказів не надано.

Апеляційний суд не погоджується з доводами ТОВ «Денка Лоджістікс» у відзиві на апеляційну скаргу, що ОСОБА_1 не було доведено відповідності своєї кваліфікації та досвіду всім вакантним посадам, які утворились в період з 15 листопада 2021 року по 16 січня 2022 року, або деяким з них, зважаючи, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, покладено саме на відповідача, як вже було зазначено вище, і даного процесуального обов`язку ним виконано не було.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє як помилкові доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом оцінки тим обставинам, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім`ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком, а відповідачем такий порівняльний аналіз не проведено взагалі, в той час як у позивача в сім`ї є особа, у якої самостійний заробіток відсутній, з огляду на те, що посада фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару департаменту складської логістики, яку обіймала позивач, була єдиною на підприємстві, а тому до спірних правовідносин не підлягала застосуванню ст. 42 КЗпП України щодо переважного права працівника на залишення на роботі.

Водночас, вищевикладене не впливає на встановлені апеляційним судом обставини щодо невиконання відповідачем обов`язку доведення наявності законних підстав для звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову в позові в зв`язку з тим, що відповідачем було дотримано процедуру звільнення позивача, рішення суду ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходить із того, що одночасно з попередженням про звільнення та до дня звільнення відповідач ТОВ «Денка Лоджістікс» не запропонував їй наявну на підприємстві роботу, тобто всі вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку позивач могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, оскільки протилежного відповідачем під час розгляду справи не доведено, а отже відповідач не вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, є обґрунтованим і підлягає задоволенню в частині визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі.

Разом із тим, апеляційний суд вважає помилковою позицію позивача щодо початку періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме 16 січня 2022 року, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Отже, якщо в наказі на звільнення зазначено звільнити з певної дати, працівник вважатиметься звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення.

Зазначене підтверджується і п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи».

Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до наказу 00001-22з-к/тр від 13 січня 2022 року днем звільнення є 16 січня 2022 року.

Таким чином днем звільнення ОСОБА_1 та останнім днем перебування у трудових відносинах з відповідачем є 16 січня 2022 року. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починається з наступного дня після звільнення, тобто з 17 січня 2022 року.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року, справа № 560/796/17.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Виходячи з розрахункових листів ОСОБА_1 , індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_1 , кількість фактично відпрацьованих робочих днів ОСОБА_1 за два останні місяці роботи - 22 дні в листопаді 2021 року та 22 дні в грудні 2021 року, а загальний розмір заробітної плати за два останні місяці роботи - 15000 грн. в листопаді 2021 року та 23569,60 грн. в грудні 2021 року.

Відтак, обрахування розміру середньоденного заробітку слід проводити, виходячи з середньоденної заробітної плати 876,58 грн. (38569,60 грн. / 44 фактично відпрацьованих дні = 876,58 грн.).

З урахуванням того, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 73 (святкові і неробочі дні) згідно із Законом № 2136-IX від 15 березня 2022 року, в період з 17 січня по 31 січня 2022 року - 11 робочих дні, в лютому 2022 року - 20 робочих днів, в березні 2022 року - 23 робочих дні, в квітні 2022 року - 21 робочий день, в травні 2022 року - 22 робочих дні, в червні 2022 року - 22 робочих дні, в липні 2022 року - 21 робочий день, в серпні 2022 року - 23 робочих дні, у вересні 2022 року - 22 робочих дні, у жовтні 2022 року - 21 робочих дні, у листопаді 2022 року - 22 робочих дні, в грудні 2022 року - 22 робочих дні, в січні 2023 року - 22 робочих дні, в лютому 2023 року - 20 робочих дні, в березні 2023 року - 23 робочих дні, в квітні 2023 року - 20 робочих дні, в травні 2023 року - 23 робочих дні, в червні 2023 року - 3 робочих дні, всього 361 робочий день.

Враховуючи, що станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції 05 червня 2023 року час затримки виплати заробітної плати становив 361 робочих дні, то сума середнього заробітку за період з 17 січня 2022 року по 05 червня 2023 року становить 316445,38 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів (876,58 грн. х 361 = 316445,38 грн.).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, визнавши незаконним наказ про звільнення та поновивши ОСОБА_1 на посаді, а також стягнувши з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 січня 2022 року до 05 червня 2023 року в розмірі 316445,38 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 16 січня 2022 року слід відмовити з наведених вище підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом в 2022 році, ОСОБА_1 заявила дві вимоги немайнового характеру (992,40 грн. кожна) та одну вимогу майнового характеру, розмір якої складає 316445,38 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки за результатами апеляційного перегляду позовні вимоги задоволено, а позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 5149,25 грн. та апеляційної скарги в розмірі 7723,88 грн., всього 12 873,13 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс», про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати наказ № 00001-22з-к/тр від 13 січня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця з обробки замовлень відділу комплектування товару департаменту складської логістики незаконним та поновити її на посаді з 17 січня 2022 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс» (Київська область, Бучанський район, с. Чайки вул. Антонова 1-а ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 січня 2022 року по 05 червня 2023 року в розмірі 316445,38 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс» в дохід держави судовий збір в розмірі 12 873,13 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.