Провадження № 2/752/1889/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 листопада 2023 року місто Київ

Голосіївський районного суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Стороженко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Петрова Олена Олександрівна, до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збереженої частини орендної плати за квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 із позовом, за результатом розгляду якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь безпідставно збережену орендну плату за квартиру АДРЕСА_1 в сумі 203 874,99 грн., проценти за користування чужими коштами в розмірі 50 060,49 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Позивач зазначає, що підставою для звернення до суду стало те, що відповідач безпідставно отримав її частку від орендної плати за квартиру, що перебуває у спільній власності сторін. Зазначає, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.05.2012 р. по 08.10.2018 р. Під час перебування у шлюбі подружжя набуло у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . В органах державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження з примусового стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_3 , під час виконання якого стало відомо, що відповідач 19.12.2018 р. уклав з ТОВ «Сіка Україна» договір оренди нерухомого майна, а саме квартири, що перебуває у спільній сумісній власності сторін. А отже, за розрахунком позивача, сума, яка має бути стягнена на її користь складає 203 874,99 грн., та за період з січня 2019 року по лютий 2021 року на вказані кошти підлягає нарахуванню проценти за користування чужими грошима в поряду ст. 536 ЦК України, що складає суму в розмірі 50 060,49 грн.

Ухвалою судді від 11.01.2022 року за поданим позовом відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, у матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення судового відправлення, відзив у строк встановлений ухвалою про відкриття провадження на адресу суду не направив.

22.03.2023 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду.

У судове засідання учасники справи не з`явились.

Представник позивача направила на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача двічі звертався до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи, при цьому суд зауважує, що представником хоча і долучено до клопотання про відкладення від 21.11.2023 копію судової повістки про виклик в інше судове засідання, суд в порядку п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.10.2018 року у справі №766/11294/18 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.05.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №220, розірвано.

30 серпня 2016 року між відповідачем та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос Інвест» укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 .

Позивач надала згоду на укладення вказаного договору купівлі - продажу квартири, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П. від 30 серпня 2016 року за №705, що вбачається з п. 4.5. вказаного вище договору купівлі - продажу.

Між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ «Сіка Уніка», як орендарем, 19.12.2018 року укладено договір оренди, відповідно до умов якого предметом договору є тимчасова здача в оренду на відшкодувальній основі, що належить орендодавцеві, приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до розділу 3 зазначеного договору за домовленістю сторін щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості - оренда плата вноситься орендарем у грошовій формі та складає протягом жовтня-березня 19 980,00 грн.; протягом квітня-вересня 18 395,00 грн.

Пунктом 4.1. визначений термін дії договору, який встановлений з 19 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року. У випадку відсутності заперечень з обох сторін за три місяці до закінчення терміну дії договору він автоматично продовжується ще на один рік.

З листа від 14.05.2021 р. № 1056 за підписом головного бухгалтера ТОВ «Сіка Україна» вбачається, що за період дії договору, а саме до 21.03.2021 р., товариством на користь відповідача після вирахування податків було сплачено 407 749,80 грн.

Суд погоджується з посиланням представника позивача, що в порядку ст. 60 СК України квартира АДРЕСА_1 , набута під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Однак, договір оренди майна укладений 19.12.2018 року, тобто після постановлення рішення про розірвання шлюбу від 08.10.2018 року, а тому після набрання рішення про розірвання шлюбу на правовідносини між позивачем та відповідачем не поширюються норми Сімейного кодексу, а в регулюванні питань, пов`язаних із об`єктом спільної сумісної власності застосовуються положення Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 3 ст. 319 ЦК України вбачається, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 2 статті 369 Цивільного кодексу України визначено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Отже, позивач, як співвласник квартири, має право на отримання половини доходу отриманого за рахунок усього спільного майна, що складає суму в розмірі 203 874,99 грн.

При цьому, суд не враховує посилання представника позивача на статтю 1212 Цивільного кодексу України, оскільки дохід, отриманий відповідачем, не є безпідставно набутим, а був отриманий у рамках договору оренди. При цьому, між сторонами попередньо не було узгоджено жодних угод щодо розподілу отриманих коштів між співвласниками квартири, тому немає підстав стверджувати, що ці гроші були отримані відповідачем за рахунок позивача з умовою безпідставності набуття, оскільки спір, що виник, вперше вирішено в рамках даного судового провадження та не був предметом досудового врегулювання.

Також, у даному випадку, неможливо застосувати нарахування відсотків за використання чужих грошових коштів, оскільки між сторонами не було жодних узгоджень щодо розподілу, володіння чи користування доходом, отриманим внаслідок здачі спільної квартири в оренду. Посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, що регулюють відносини і сфері передання грошових коштів у позику, є безпідставними, оскільки між сторонами не виникли відповідні відносини, а тому в задоволенні ціє частини позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне покласти на відповідача судовий збір у розмірі 2 038,75 грн. який має бути стягнутий на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Петрова Олена Олександрівна, до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збереженої частини орендної плати за квартиру, задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 203 874 (двісті три тисячі вісімсот сімдесят чотири грн.) 99 коп., та судовий збір у розмірі 2 038 (дві тисячі тридцять вісім грн.) 75 коп.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя І.О. Ольшевська