РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім здоров`ям, успіхами у навчанні. Діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні.

Просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 21.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі.

19.06.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухвалою суду від 20.06.2023 закрито підготовче провадження і призначено до розгляду по суті цивільну справу.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали повністю, в обгрунтування надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Позивач підтвердив, що на даний час відповідач надає кошти на утримання сина ОСОБА_7 , купила йому ноутбук. Також після повномаштабної військової агресії РФ, відповідач пропонувала забрати дітей у Республіку Польща.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що відповідач не ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню сина ОСОБА_7 . Оскільки було скрутне матеріальне становище у сім`ї, а позивач не хотів їхати на роботу за кордон, тому вони домовились, що вона поїде на роботу в Республіку Польща. Також домовились, що діти залишаються проживати із позивачем. Починаючи з часу коли відповідач поїхала за кордон, вона завжди матеріально забезпечувала дітей, систематично купляла і передавала одяг, передавала продукти харчування, перераховувала кошти для сина ОСОБА_7 , купила мобільний телефон та ноутбук для нього. Відповідач постійно спілкується із сином ОСОБА_7 за допомогою соціальних мереж. Позивач забороняє дітям спілкуватись із відповідачем. Після повномаштабного вторгнення РФ на територію України, відповідач телефонувала дітям та просила їх приїхати до неї у Польщу, однак позивач заборонив їм їхати. Відповідач не могла виїхати з Польщі, щоб забрати дітей, оскільки у неї не були оформлені документи для візи, яку вона отримала лише 15.02.2023.

Представник Виконавчого комітету Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області просила позов задовольнити, оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дітей. Відповідач викликалась на засідання комісії, однак не з`явилась.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона у 2022 була класним керівником у неповнолітнього ОСОБА_7 . Зі слів ОСОБА_7 вона знає, що відповідач з ним постійно спілкується. Коли вона була класним керівником у ОСОБА_7 , то відповідач постійно цікавилась навчанням ОСОБА_7 . Під час спілкування з ОСОБА_7 він говорив, що любить маму.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_4 є її матір`ю. На даний час вона не спілкується із матір`ю. Підтвердила, що відповідач надавала їм кошти, однак не в достатній мірі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_4 є його мамою. Пояснив, що мама надає кошти, однак не відразу, а може перерахувати через деякий час. Мама неоднарозово перераховувала кошти на його картковий рахунок для потреб ОСОБА_7 . Оскільки у нього була заблокована картка, а тому мама перераховувала кошти на картковий рахунок його друга ОСОБА_11 для потреб ОСОБА_7 . Мама купує одяг для ОСОБА_7 , а також придбала ноутбук. Мама постійно спілкується із ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_4 є його мамою. Після виїзду мами до Республіки Польща, вона постійно спілкується із ним по телефону. Цікавиться його життям, успіхами у школі, купує все необхідне для школи. Мама постійно підтримує його у будь-яких питаннях. Вона перераховувала кошти для нього на картковий рахунок його брата, а також ОСОБА_11 , оскільки у брата був заблокований картковий рахунок. Він відчуває любов мами. Вона кожного вечора телефонує до нього. Батько перешкоджає йому спілкуватись з мамою. Коли мама приїхала у серпні 2023, то батько перешкоджав йому спілкуватись із мамою та бачитись із нею.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.12.2022 розірваний.

Відповідач ОСОБА_4 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позивач є батьком.

Неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом із позивачем.

Відповідач з грудня 2019 перебуває на роботі в Республіці Польща.

Підставою звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав позивач зазначає ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Устилузької міської ради від 30.09.2022 року № 98, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дітей, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості особи, яку мають намір позбавити батьківських прав та її поведінці. Факт заперечення особи проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Мотиви, з яких виходить суд.

На підтвердженння ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини позивача надав суду акт обстеження умов проживання, довідку з навчального закладу.

Однак вищенаведені документи не дають суду достатньо підстав дійти категоричного висновку про злісне ухилення відповідача від виховання сина ОСОБА_7 , свідоме нехтування її батьківськими обов`язками, а також винну поведінку відповідача щодо неповнолітньої дитини.

Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання підтверджує, що для дітей створені належні умови для проживання, однак не є доказом злісного ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Також із довідки з Устилузького ліцею Устилузької міської ради від 02.09.2022 встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 навчається у даному навчальному закладі. Позивач систематично відвідує батьківські збори. Зазначено, що відповідач не відвідувала навчальний заклад, коли він навчався в 6-7 класах.

Однак на думку суду дана довідка також не є беззаперечним доказом злісного ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню сина ОСОБА_7 , оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 з 2019 перебуває на роботі в Республіці Польща, а тому не відвідує батьківські збори з поважних причин, що не є ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Крім того, суд бере до уваги пояснення класного керівника ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 постійно цікавилась навчанням ОСОБА_7 , тобто не ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Таким чином, обставини викладені у наведених документах не підтверджують злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_7 і відповідно до ст. 164 СК України не є правовою підставою для позбавлення батьківських прав.

На спростування доводів позивача про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_7 , представник відповідача надав суду квитанції про грошові перекази за 2020-2023 роки.

Із досліджених судом квитанції встановлено, що ОСОБА_4 протягом 2020-2023 постійно здійснювала грошові перекази позивачу ОСОБА_12 , сину ОСОБА_13 , доньці ОСОБА_14 .

Крім того, ОСОБА_4 перераховувала кошти на утримання сина ОСОБА_7 на рахунок ОСОБА_11 , оскільки картковий рахунок сина ОСОБА_15 був заблокований. Дану обставину в судовому засіданні підтвердив син ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

На підтвердження виконання ОСОБА_4 обов`язків по вихованню сина ОСОБА_7 судом допитувалась свідок ОСОБА_9 (класний керівник), яка підтвердила, що відповідач постійно цікавилась навчанням сина ОСОБА_7 .

Також в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ОСОБА_5 підтвердили, що відповідач перераховувала кошти на утримання сина ОСОБА_7 , купила йому ноутбук. Відповідач спілкується із сином ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_7 підтвердив, що мама постійно телефонує йому та спілкується з ним, цікавиться його життям, навчанням. Він відчуває любов мами. При цьому, батько створює йому перешкоди у спілкуванні і побаченні з мамою.

Наведені обставини повністю спростовують доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_7 та її свідоме, умисне нехтування батьківськими обов`язками.

Позивачем не надано суду жодних доказів, що характеризують особливості матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Не надано доказів, що відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, притягувалась до адміністративної, кримінальної відповідальності, чи інших даних, котрі б негативно характеризували відповідача.

Також не доведено, що збереження зв`язків матері із сином суперечить інтересам дитини.

Навпаки, в судовому засіданні син ОСОБА_7 підтвердив, що матір піклується про нього, він любить маму та відчуває любов мами до нього. Тому збереження зв`язків матері із сином повністю відповідає інтересам дитини та сприяє захисту прав дитини.

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Устилузької міської ради Волинської області від 30.09.2022 року № 98, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак даний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання та були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

Також в судовому засіданні представник органу опіки та піклування не навела жодних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання.

За таких обставин, суд не бере до уваги даний висновок органу опіки та піклування, оскільки він не є достатньо обгрунтованим для позбавлення відповідача батьківських прав.

Надані позивачем докази разом із доказами відповідача в їх сукупності, їх взаємний зв`язок, не дають змогу дійти категоричного висновку про наявність обставин свідомого нехтування, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст. 164 СК України суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.12.2023.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук