Справа №463/116/22
Провадження №2/463/237/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Мармаша В.Я.,

з участю секретаря судових засідань: Гавц О.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові об`єднану в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, моральної шкоди, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з відповідачів пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за квітень 2022 у розмірі 11 250 грн. та моральну шкоду в розмірі 977 721 грн (справа № 463/2432/23, провадження № 2/463/1101/23) та об`єднаними позовами про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за травень 2021 у розмірі 11 615 грн., моральної шкоди в розмірі 775 319,10 грн., стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за січень 2021 у розмірі 11 615 грн., моральної шкоди в розмірі 775 319,10 грн., за березень 2022 у розмірі 11 615 грн. та моральну шкоду в розмірі 977 721 грн. (справа № 463/116/22, провадження № 2/463/237/23).

Позови мотивує тим, що рішеннями Личаківського районного суду м. Львова які залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Львівської області, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь за договорами про надання кредиту суму тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Відкрито виконавчі провадження у Личаківському ВДВС по ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак, відповідачі ухиляються від виконання рішень суду і коштів не повертають. Вважає, що такими діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду, оскільки погіршено стан його здоров`я. А необхідність звернення до суду за захистом порушеного права відриває його від звичних занять. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на положення ст. ст. 525, 526, 549, 551, 553, 554, 610, 611, 1048, 1049, 1050 ЦК України.

Ухвалою суду від 18 травня 2023 року прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, моральної шкоди (справа № 463/2432/23, провадження № 2/463/1101/23)та об`єднано в одне провадження з цивільною справою за об`єднаними позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за травень 2021 у розмірі 11 615 грн., моральної шкоди в розмірі 775 319,10 грн., стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за січень 2021 у розмірі 11 615 грн., моральної шкоди в розмірі 775 319,10 грн., за березень 2022 у розмірі 11 615 грн. та моральну шкоду в розмірі 977 721 грн. (справа № 463/116/22, провадження № 2/463/237/23).. Об`єднаній справі присвоєно № 463/116/22.

В судові засідання позивач не з`явився, на адресу суду направив заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у його відсутності та у випадку неявки відповідачів відносно ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судові засідання також не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце його проведення, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи або відзиву не подали, про причини неявки не повідомили.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 4 квітня 2008 року між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20000 гривень на строк до 4 квітня 2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування.

В свою чергу, як встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 4 квітня 2008 року між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки № 22/2008ЛФ/1 та № 22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Згідно з договором про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29 березня 2013 року до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами і КС «Либідь». Як зазначено в п. 1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12500 гривень тіла кредиту та 11453,53 гривень процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору.

Цим же рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 4 квітня 2008 року 12500 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 гривень.

Крім того, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 4 квітня 2008 року 12500 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 гривень.

На підставі вказано судового рішення судом видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби.

Судове рішення відповідачами не виконано.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Виходячи з характеру такого виду відповідальності позичальників, сплата цих коштів є неустойкою, що також встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2014 року і що відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Пункт 2.1 кредитного договору визначає строк його дії з 4 квітня 2008 року по 4 квітня 2010 року і діє до повного виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ОСОБА_1 використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, що стверджується рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2014 року, яке набрало чинності, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 4 квітня 2008 року в загальному розмірі 45972,25 гривень, яка складалася з: тіла кредиту - 12500 гривень, процентів за користування кредитом - 20972,25 гривень та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 12500 гривень.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Права та інтереси в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а також аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 362/3054/14-ц (провадження № 61-17992св19), від 5 листопада 2020 року у справі № 711/5482/18 (провадження № 61-22738св19).

Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитними коштами та пені ОСОБА_1 використав своє право на повернення кредиту, тому відсутні правові підстави нараховувати неустойку (пеню) після пред`явлення до позичальника та поручителів вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення неустойки (пені).

Разом з тим, ОСОБА_1 вимог про стягнення сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України у цій справі не заявляв.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у цій справі відсутні.

До аналогічних висновків прийшов Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 листопада 2020 року в справі № 463/4501/18 (провадження № 61-14778св19), в аналогічній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, то така до задоволення також не підлягає через відсутність підстав, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором, що враховуючи предмет і підстави позову та спірні правовідносини, що виникли між сторонами, відсутні.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 216/3521/16 від 1 вересня 2020 року, оскільки предметом розгляду в даній справі були інші правовідносини, зокрема щодо захисту прав споживачів, що відмінні від предмету спору в даній справі.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в позові доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, а позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, про що долучено копії відповідних документів, судовий збір стягненню з позивача не підлягає. Доказів понесення інших судових витрат сторонами не надано.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд -

ухвалив:

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Текст рішення складено та підписано 20.10.2023.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 . реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя: Мармаш В.Я.