Справа № 361/1080/22
Провадження № 2/361/1020/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Радзівіл А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2022 року позивач звернувся до суду із вказним позовом в якому просив зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 01 квітня 2004 року до 31 серпня 2007 року в сумі 11400 грн. 18 коп., середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні з 06.07.2006 року по день фактичного розрахунку, з 31.08.2007 року по день фактичного розрахунку та стягнути з відповідача судові витрати.

Свій позов обґрунтовував тим, що позивач працював на посаді помічника-консультанта народних депутатів України без поширення дії Закону України ?Про державну службу? з наступною кількістю календарних днів невикористаної щорічної відпустки:

- 4 скликання ОСОБА_2 з 01 квітня 2004 року по 06 липня 2006 року 36 календарних днів щорічної основної відпустки;

- 5 скликання ОСОБА_3 з 07 липня 2006 року по 31 серпня 2007 року 34 календарних днів щорічної основної відпустки.

При звільненні позивач подав заяву від 19 лютого 2021 року про виплату належної йому суми компенсації за невикористану частину щорічної відпустки.

Листом від 24 березня 2021 року № 15/26-2021/103890 Апарат Верховної Ради України відмовив у виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку, оскільки народний депутат самостійно у межах загального фонду, встановленого йому для оплати праці помічників-консультантів, здійснює розподіл місячного фонду оплати праці, надає матеріальну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2022 року вирішено закрити провадження у справі № 640/9116/21 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії; роз`яснено ОСОБА_1 , що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі не допускається, розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду у порядку норм Цивільного процесуального кодексу України.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на вимоги ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст. 94, ст.116, ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. 2, ч. 1 ст. 24 ЗУ Про відпустки, а також на ст. 2 ЗУ Про оплату праці.

Також зазначив, що частиною першою розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769 Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно- аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини сьомої розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Отже, саме на Апарат Верховної Ради України покладено обов`язок здійснювати оплату праці помічників-консультантів народних депутатів з урахуванням розподілу коштів, здійсненого депутатом відповідно до положень статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Відповідно до статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов`язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Вказаною нормою встановлено право народного депутата визначати порядок виплат і розмір заробітної плати помічників-консультантів, проте не надано права позбавляти їх соціальних гарантій, що встановлені законом.

Отже, чинним законодавством не передбачено обмеження у виплаті компенсації за невикористану відпустку у зв`язку із відсутністю економії фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України або отримання згоди народного депутата України.

Відповідач виходить із того, що обов`язок із виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки не може бути покладений на Апарат Верховної Ради України, оскільки всі платежі здійснюються особисто народним депутатом України у межах місячного фонду заробітної плати його помічника-консультанта.

Проте такий висновок є помилковим та не відповідає вимогам закону, оскільки Закон України ?Про статус народного депутата? не покладає на народного депутата України такого обов`язку.

Враховуючи наведені норми законодавства України, а також беручи до уваги те, що позивач був прийнятий та звільнений з посади помічника консультанта народного депутата України розпорядженнями керівника Апарату Верховної Ради України, необхідно дійти висновку про те, що позивач перебував у трудових відносинах саме із відповідачем, а не із народним депутатом України.

Отже, видатки з виплати позивачу грошової компенсації має нести Апарат Верховної Ради України у межах кошторису витрат на реалізацію повноважень ВРУ. При цьому, відсутність бюджетного асигнування не звільняє відповідача від виплати гарантованої законом компенсації при звільненні.

Відтак, вважає, що відповідач зобов`язаний нарахувати та сплатити грошову компенсацію відповідно до кількості невикористаних днів відпустки.

Згідно довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України по зарплаті № 9-1-15/306 від 18 березня 2021 року заробітна плата позивача за період липня 2005 червня 2006 року складає 53 925,21 грн.

Згідно довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України по зарплаті № 9-1-15/307 від 18 березня 2021 року заробітна плата позивача за період серпня 2006 липня 2007 року складає 61 598,83 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ?Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати? компенсація за невикористану відпустку за період з 2004 по 2007 роки складає 11 400 грн. 18 коп., виходячи з розрахунку:

53 925,21 грн. : 354 х 36 дн. = 5 483 грн. 91 коп.

61 598,83 грн. : 354 х 34 дн. = 5 916 грн. 27 коп.

5 483 грн. 91 коп. + 5 916 грн. 27 коп. = 11 400 грн. 18 коп.

Окрім цього, оскільки предметом позову є вимоги, задоволення яких прямо залежить від визнання судом протиправності у поведінці відповідача, тобто від встановлення вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, за наслідками доведення позивачем і встановлення судом такої обставини (вини відповідача), відповідач повинен понести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні в кожному зі скликань, в яких позивач працював та був звільнений, передбачену приписами частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме, виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за кожне зі скликань, в яких позивач працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України.

Так, позивач був звільнений з посад помічника-консультанта народного депутата України 06.07.2006 року та 31.08.2007 року і належні суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при кожному з цих звільнень не були виплачені. В зв`язку з цим відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з 06.07.2006 року по день фактичного розрахунку, з 31.08.2007 року по день фактичного розрахунку.

04 квітня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02 червня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просила відмовити в задоволені позову.

Посилалась на те, що виходячи із змісту статті 34 Закону України ?Про статус народного депутата України? та статей 3.1., 3.2. Положення роботодавцем по відношенню до помічника-консультанта є народний депутат України, який особисто здійснює підбір помічників-консультантів та самостійно розподіляє місячний фонд заробітної плати між помічниками-консультантами в межах загального фонду, а також несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Окрім того, саме народний депутат України визначає, хто з його помічників-консультантів прикріплюється для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України, а хто - до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4.4 Положення помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено інше.

За наявності підстав помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надаються додаткові відпустки, передбачені статтею 4 Закону України ?Про відпустки?.

Відпустка помічникам-консультантам народного депутата України надається, як правило, у період відпустки народного депутата України.

Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України. Це допоміжний орган парламенту, який забезпечує його діяльність як єдиного органу законодавчої влади в Україні.

Відповідно до пункту 35 частини першої статті 85 Конституції України структура Апарату Верховної Ради України та кошторис Верховної Ради України затверджується Верховною Радою України, що є виключною конституційною компетенцією парламенту.

Так, Постановою Верховної Ради України ?Про структуру Апарату Верховної Ради України? від 20.04.2000 р. № 1678-111 встановлено граничну чисельність кількості штатних одиниць та затверджено чітку структуру Апарату Верховної Ради України у складі підрозділів, визначених у пункті другому.

Утім, до зазначеного переліку посади помічників-консультантів народних депутатів України не відносяться, тобто Апарат не є роботодавцем для помічників-консультантів, а отже не може самостійно, без відповідного подання народного депутата України та поза межами фонду здійснювати їм виплати заробітної плати, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та інше.

Водночас, Апарат Верховної Ради України лише здійснював документальне та фінансове обслуговування трудових правовідносин між позивачем та її роботодавцем - народним депутатом України. При цьому, здійснення фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України можливе виключно в межах наявних коштів, виділених бюджетними призначеннями (підпункт 1 пункту 10 розділу 11 Положення про Апарат Верховної Ради України).

Зазначає, що трудові відносини, які виникають між народним депутатом України та помічниками-консультантами жодним чином не залежать від Апарату Верховної Ради України. Умови проходження патронатної служби помічниками-консультантами народних депутатів України мають спеціально-правовий характер, тобто безпосереднім роботодавцем та керівником помічника-консультанта є народний депутат України, який здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічника-консультанта. підписує табель обліку робочого часу своїх помічників-консультантів, розподіляє між ними фіксований фонд заробітної плати, премії та інше.

Зазначене підтверджується також тією обставиною, що власноруч написані заяви про зарахування на посаду помічника-консультанта народного депутата України позивач подавав саме на ім`я народного депутата України, а не Керівника Апарату Верховної Ради України. Така заява є юридичним фактом, на підставі якого виникли правовідносини між ОСОБА_1 та народним депутатом України, а народний депутат України, своєю чергою, звертався до керівника Апарату Верховної Ради України із відповідними поданнями про зарахування ОСОБА_1 на посаду свого помічника консультанта, як це передбачено чинним законодавством.

Тобто, фактичним розпорядником коштів (матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо) є народний депутат України. При цьому Апарат Верховної Ради України здійснює нарахування та виплату заробітної плати помічникам-консультантам у сумах, визначених безпосередньо народним депутатом України. Всі виплати помічникам-консультантам здійснюються тільки у межах загального фонду, який встановлюється народному депутату України для оплати праці помічників-консультантів. Дані кошти відображені у кошторисі Управління справами Апарату Верховної Ради України на відповідний рік за програмою 0111010 ?Здійснення законотворчої діяльності Верховної Ради України? у графі заробітна плата (код 2111).

Отже, чинним законодавством України не передбачено жодного іншого джерела для здійснення будь-яких виплат помічникам-консультантів, окрім фіксованого фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України.

Відповідно до норм витрат на одного народного депутата України фонд оплати праці помічників-консультантів на 2007 рік становить 12 218 грн. 00 коп.

Також повідомляє, що протягом 2007 року помічнику-консультанту ОСОБА_1 нараховано та виплачено премію на загальну суму 5510 гр. 83 коп.

Таким чином, через відсутність економії фонду оплати праці помічників-консультантів народних депутатів України, а також відсутність у Законі України ?Про Державний бюджет України? на відповідний рік бюджетних призначень, Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем відносно позивача, не мав законних підстав для виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку.

Окремо зазначено, що виплата помічникам-консультантам народного депутата України, яка визначена частиною шостою статті 34 Закону України ?Про статус народного депутата України?, здійснюється за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Прийняття законів про Державний бюджет України на відповідний рік та внесення до них змін відноситься до виключної компетенції Верховної Ради України (пункт 4 частини першої статті 85 Конституції України). Проте, Законом України ?Про Державний бюджет України? такі бюджетні призначення не були передбачені.

Апарат Верховної Ради України є бюджетною організацією, яка утримується за рахунок Державного бюджету України. Положеннями статей 48 і 51 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів не мають права брати бюджетні зобов`язання та здійснювати платежі понад кошторисні призначення.

Таким чином, Апарат Верховної Ради України є бюджетною організацією, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, та у відповідності до положень статей 48, 51 Бюджетного кодексу України, Апарат Верховної Ради України, як розпорядник бюджетних коштів, не наділений правом брати на себе фінансові зобов`язання щодо помічників-консультантів народних депутатів України понад межі загального фонду оплати праці, встановленого кожному народному депутату України відповідного скликання, для оплати праці його помічників-консультантів.

Необхідно враховувати, що Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем відносно позивача, не мав законних підстав для виплати ОСОБА_1 компенсації за не використану відпустку, що зумовлює відсутність вини Апарату Верховної Ради України.

31 травня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що згідно з частиною першою розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769 Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини сьомої розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Отже, саме на Апарат Верховної Ради України покладено обов`язок здійснювати оплату праці помічників-консультантів народних депутатів з урахуванням розподілу коштів, здійсненого депутатом відповідно до положень статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Відповідно до статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов`язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів

Вказаною нормою встановлено право народного депутата визначати порядок виплат і розмір заробітної плати помічників-консультантів, протее не надано права позбавляти їх соціальних гарантій, що встановлені законом. Отже, чинним законодавством не передбачено обмеження у виплаті компенсації за невикористану відпустку у зв`язку із відсутністю економії фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України або отримання згоди народного депутата України.

Відповідач виходить із того, що обов`язок із виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки не може бути покладений на Апарат Верховної Ради України, оскільки всі платежі здійснюються особисто народним депутатом України у межах місячного фонду заробітної плати його помічника-консультанта.

Проте такий висновок є помилковим та не відповідає вимогам закону, оскільки Закон України ?Про статус народного депутата? не покладає на народного депутата України такого обов`язку.

Враховуючи наведені норми законодавства України, а також беручи до уваги те, що позивач був прийнятий та звільнений з посади помічника-консультанта народного депутата України розпорядженнями керівника Апарату Верховної Ради України, необхідно дійти висновку про те, що позивач перебував у трудових відносинах саме із відповідачем, а не із народним депутатом України.

Отже, видатки з виплати позивачу грошової компенсації має нести Апарат Верховної Ради України у межах кошторису витрат на реалізацію повноважень ВРУ.

При цьому, відсутність бюджетного асигнування не звільняє відповідача від виплати гарантованої законом компенсації при звільненні.

Відповідач, через допущену ним протиправну бездіяльність у забезпеченні виконання вимог трудового законодавства та законодавства про відпустки, порушив право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані відпустки.

Окрім цього, оскільки предметом позову є вимоги, задоволення яких прямо залежить від визнання судом протиправності у поведінці відповідача, тобто від встановлення вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, за наслідками доведення позивачем і встановлення судом такої обставини (вини відповідача), відповідач повинен понести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні в кожному зі скликань, в яких позивач працював та був звільнений, передбачену приписами частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме, виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за кожне зі скликань, в яких позивач працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України.

Так, позивач був звільнений з посад помічника-консультанта народного депутата України 06.07.2006 року та 31.08.2007 року і належні суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при кожному з цих звільнень не були виплачені. В зв`язку з цим відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з 06.07.2006 року по день фактичного розрахунку, з 31.08.2007 року по день фактичного розрахунку.

Суд, дослідивши подані докази та проаналізувавши всі аргументи сторін, викладені у позовній заяві, встановив такі обставини і дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді помічника-консультанта народних депутатів України без поширення дії Закону України ?Про державну службу? з наступною кількістю календарних днів невикористаної щорічної відпустки:

- 4 скликання ОСОБА_2 з 01 квітня 2004 року по 06 липня 2006 року 36 календарних днів щорічної основної відпустки;

- 5 скликання ОСОБА_3 з 07 липня 2006 року по 31 серпня 2007 року 34 календарних днів щорічної основної відпустки.

При звільненні позивач подав заяву від 19 лютого 2021 року про виплату належної йому суми компенсації за невикористану частину щорічної відпустки.

Листом від 24 березня 2021 року № 15/26-2021/103890 Апарат Верховної Ради України відмовив у виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку, оскільки народний депутат самостійно у межах загального фонду, встановленого йому для оплати праці помічників-консультантів, здійснює розподіл місячного фонду оплати праці, надає матеріальну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку.

Згідно довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України по зарплаті № 9-1-15/306 від 18 березня 2021 року заробітна плата позивача за період липня 2005 червня 2006 року складає 53925,21 грн.

Згідно довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України по зарплаті № 9-1-15/307 від 18 березня 2021 року заробітна плата позивача за період серпня 2006 липня 2007 року складає 61598,83 грн.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Згідно з частиною сьомою статті 1.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року №379/95-ВР (далі - Положення), помічники-консультанти народного депутата України, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Частина восьма статті 1.1 Положення визначає, що помічник-консультант народного депутата України у своїй роботі керується Конституцією України, законодавством України, а також цим Положенням.

Відповідно до частини другої Положення на помічників-консультантів народного депутата України, які прикріплені для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України, поширюється дія розділів III, VI та VII Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Апарату Верховної Ради України.

Згідно із статтями 3.1, 3.2 Положення, персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Помічник-консультант народного депутата України працює за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Народний депутат України самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, які встановлюються йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України.

Відповідно до статті 4.1. Положення розмір загального фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України встановлюється Верховною Радою України.

У межах загального фонду, встановленого йому для оплати праці помічників-консультантів, народний депутат України самостійно: визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах; здійснює розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів, що не може бути нижчим за встановлену законом мінімальну заробітну плату; надає помічникам-консультантам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Частинами 1 та 3 статті 4.4 Положення помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено інше.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Згідно з частиною 3 статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Статтею 3 Закону № 504/96-ВР передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Відповідно до частини шостої статті 34 Закону України ?Про статус народного депутата України? (у редакції, чинній на час звільнення позивача) у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Виплата помічнику-консультанту народного депутата одноразової грошової допомоги у розмірі його тримісячної заробітної плати на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата в разі його звільнення також передбачена частиною другою статті 4.6 Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР (у редакції, чинній на час звільнення позивача).

Згідно з пунктом 1 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769, Апарат ВРУ є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Пунктами 7, 10 цього Положення передбачено, що Апарат ВРУ організовує та здійснює роботу з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України і помічників-консультантів народних депутатів України, забезпечує фінансування діяльності Верховної Ради України та її Апарату відповідно до видатків, передбачених кошторисом витрат на реалізацію повноважень Верховної Ради України, здійснює в межах наявних коштів матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Положеннями статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи наведені норми законодавства України, а також беручи до уваги те, що позивач був прийнятий та звільнений із посади помічника-консультанта народного депутата України розпорядженням Апарату ВРУ, необхідно дійти висновку про те, що позивач перебував у трудових відносинах саме із Апаратом ВРУ, а не із народним депутатом України.

Отже, видатки з виплати одноразової грошової допомоги, передбачені частиною шостою статті 34 Закону України ?Про статус народного депутату України?, має нести Апарат ВРУ у межах кошторису витрат на реалізацію повноважень ВРУ.

При цьому відсутність бюджетного асигнування не звільняє відповідача від виплати позивачу гарантованої йому законом суми одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), правове регулювання Конституцією України (254к/96-ВР) та спеціальними законами України статусу, зокрема Прем`єр-міністра України, членів Кабінету Міністрів України та інших посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII) (3723-12) не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у тих випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За наведених обставин, до правовідносин у сфері проходження патронатної служби і, які стосуються виплати компенсації за невикористану відпустку помічнику-консультанту народного депутата України підлягають застосуванню відповідні норми Кодексу законів про працю України та Закону України "Про відпустки".

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Згідно з частиною 3 статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Положення частин 1, 4 статті 24 Закону № 504/96-ВР кореспондуються із положеннями частин 1 ,4 статті 83 Кодексу законів про працю України.

Статтею 3 Закону № 504/96-ВР передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

З системного аналізу викладеного вбачається, що підставою виплати помічнику-консультанту народного депутата України грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, є звільнення особи з вказаної посади.

При цьому, виплата роботодавцем працівнику грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи є однією із основних державних соціальних гарантій працівників, закріпленою на законодавчому рівні нормами Закону № 504/96-ВР та Кодексу законів про працю України та не може ставитись в залежність від наявності фонду оплати праці.

Разом з цим, згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769 Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Підпунктами 1 ,2 пункту 10 Положення про Апарат Верховної Ради України визначено, що Апарат Верховної Ради України забезпечує фінансування діяльності Верховної Ради України та її Апарату відповідно до видатків, передбачених кошторисом витрат на реалізацію повноважень Верховної Ради України; здійснює в межах наявних коштів матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Європейський суд з прав людини у справі Кечко проти України від 08 листопада 2005 року зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд зауважив на те, що органи державної влади не вправі посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення).

Враховуючи викладене, посилання відповідача на те, що роботодавцем по відношенню до помічника-консультанта народного депутата України є народний депутат України, як на підставу для невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з посади помічника-консультанта народного депутата України є необґрунтованими. При цьому, відсутність бюджетних призначень на оплату праці не може бути підставою для невиконання вимог закону.

Відповідно до довідки Апарату Верховної Ради України № 20-17/248 від 18 березня 2021 року кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки позивача становить 70 календарних днів (за період з 01 квітня 2004 року по 06 липня 2006 року 36 календарних дні, за період з 07 липня 2006 року по 31 серпня 2007 року 34 кадендарні дні).

Вказана довідка містить загальну інформацію невикористаних днів за весь період роботи позивача 70 календарних днів.

Суд, приймає до уваги наданий позивачем розрахунок проведений враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ?Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати? компенсація за невикористану відпустку за період з 2004 по 2007 роки складає 11400 грн. 18 коп., виходячи з розрахунку: 53 925,21 грн. : 354 х 36 дн. = 5 483 грн. 91 коп.; 61 598,83 грн. : 354 х 34 дн. = 5 916 грн. 27 коп. Тому розмір виплати за невикористану відпустку складає 5 483 грн. 91 коп. + 5 916 грн. 27 коп. = 11400 грн. 18 коп.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи слідує, що невикористані позивачем дні основної щорічної відпустки підлягають компенсації.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення середньог заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, слід врахвувати висновки, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16.

У даній постанові, Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майновихвтрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так, з доводів позивача вбачається, що розмір грошової компенсації за невикористані позивачем 70 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 01 квітня 2004 року по 06 липня 2006 року 36 календарних дні, за період з 07 липня 2006 року по 31 серпня 2007 року 34 кадендарні дні на посаді помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України Про державну службу становить 11400 грн. 18 коп., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який відповідачу необхідно виплатити позивачу станом на 01 грудня 2023 року становить715488 грн. 00 коп., що понад у 50 разів більше розміру компенсації за невикористану відпустку, невиплаченої в день звільнення.

Зважаючи на вищенаведене суд дійшов висновку, що стягненню із відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 01 вересня 2007 року по день фактичного розрахунку, порівняно із розміром несвоєчасно сплаченої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 11400 грн. 00 коп. є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку з встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, з урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат шляхом зобов`язання Апарат Верховної Ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 вересня 2007 року по день фактичного розрахунку, але не більше як за три місяці.

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю і недоведеністю.

Відповідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., а також на користь позивача 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 76 - 83, 263, 264, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 70 календарних дні за період роботи з 01 квітня 2004 року по 06 липня 2006 року, а також з 07 липня 2006 року по 31 серпня 2007 року в розмірі 11400 грн. 18 коп.

Зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01 вересня 2007 року по день фактичного розрахунку, але не більше як за три місяці.

Стягнути із Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з Апарат Верховної Ради України на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разірозгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.