ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4569/23 Справа № 175/4660/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Кредобанк про визнання умов графіку погашення заборгованості і умов договору кредиту такими, що порушують права споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у грудні 2020 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Кредобанк про визнання умов графіку погашення заборгованості і умов договору кредиту такими, що порушують права споживача та просив суд визнати умови графіку погашення заборгованості і умови договору кредиту №0029/17-17 від 23 січня 2018 року, укладеним між ним і ПАТ «Кредобанк» такими, що порушують права споживача. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він 23 січня 2018 року уклав з Акціонерним товариством «Кредобанк» кредитний договір № 0029/17-17 на отримання споживчого кредиту під заставу його житлового будинку, який йому належить на праві приватної власності.

Згідно укладеного п. 2.1 кредитного договору № 0029/17-17 від 23 січня 2018 року відповідач зобов`язався надати кредит у розмірі 850 000,00 гривень.

Згідно п. 2.6 кредитного договору № 0029/17-17 від 23 січня 2018 року кредитні кошти повинні були надаватися у безготівковій формі, шляхом перерахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника, однак, порушуючи умови укладеного кредитного договору №0029/17-17 від 23 січня 2018 року, відповідач не видав вказаної суми, як це передбачалося кредитним договором, тобто не відкрив поточний рахунок і не зарахував вказані кредитні кошти на цей рахунок, а зарахував неповну суму на рахунок продавця житлового будинку, який він купував за кредитні кошти, тобто значно меншу, ніж він вказував в своїй заяві про отримання кредиту, що позивач вважає неповним виконанням умов спірного кредитного договору.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат. (а.с.118,119).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема, доводи апеляційної скарги стосуються невідповідності розміру змінюваної процентної ставки, що визначено умовами кредитного договору порядку та фактичному розміру ставки у відповідності із графіком, що є додатком до договору та що змінює розмір щомісячного внеску коштів в рахунок погашення заборгованості в сторону його збільшення, що порушує права споживача та що, на думку апелянта, є підставою для скасування судового рішення. (а.с.136-138).

Відповідач ПАТ Кредобанк своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався та відзиву не подавав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0029/17-17, згідно умов якого Банк зобов`язувався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. (пункт 1.1. Договору).

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 2.1 договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 850 000,00 гривень на строк до 22 січня 2023 року.

Вищезазначений кредит був виданий на наступні цілі (п.2.2.договору): 2.2.1. На поточні потреби під заставу нерухомості, а саме: житловий будинок загальною площею 206,5 кв.м. (двісті шість цілих п`ять десятих кв.м, житловою площею 93,9 кв.м (дев`яносто три цілих дев`ять десятих кв.м), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,2400 га, що знаходиться за тією ж адресою.

Згідно п.2.5. кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Банк свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав кредит у розмірі, встановленому в договорі, що підтверджується відповідними документами, зокрема: меморіальним ордером № 3945348 від 24 січня 2018 року на суму 850 000,00 гривень, та випискою руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 за період від 23 січня 2018 року по 10 лютого 2021 року та випискою руху коштів по рахунку № НОМЕР_3 за період від 23 січня 2018 року по 10 лютого 2021 року.

Додатком № 1, який міститься в матеріалах справи визначено, що сторони домовились, що видача кредиту буде здійснюватись згідно наступного графіку: до 25 січня 2018 року в розмірі 850 000,00 (вісімсот п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

24 січня 2018 року AT «Кредобанк» на поточний рахунок позичальника ( НОМЕР_4 ) було перераховано грошові кошти у сумі 850 000,00 гривень із призначенням платежу: надання кредиту ОСОБА_1 , відповідно до кредитного договору № 0029/17-17 від 23 січня 2018 року.

Згідно із умовами кредитного договору № 0029/17-17 під 23.01.2018 року, Додатку № 1 та паспорту споживчого кредиту, які були підписанні особисто позивачем, ПАТ «Кредобанк» було відкрито останньому поточний та позичковий рахунок, на які в подальшому були зараховані кредитні кошти.

На підставі зазначених письмових доказів судом першої інстанції вірно встановлено видача позивачеві Банком повної суми кредитних коштів, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Також судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до пункту 3.2 договору за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах визначених договором.

На момент укладення договору сторонами обумовлено значення процентної ставки в розмірі 17,9 (сімнадцять цілих дев`ять десятих %, яка діє протягом першого періоду дії ставка (первинна процентна ставка).

У відповідності до вимог кредитного договору на адресу позичальника по справі були направлені повідомлення про зміну процентної ставки, зокрема:

05 січня 2019 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про зміну процентної ставки вих.№ 05.01.2019/82 від 05 січня 2019 року, повідомлено про діючу процентну ставку з 01 лютого 2019 року у розмірі 19.91%.

07 квітня 2020 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про зміну процентної ставки вих.№ 07.04.2020/203 від 07 квітня 2020 року, повідомлено про діючу процентну ставку з 01 травня 2020 року у розмірі 18.07%.

06 липня 2020 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про зміну процентної ставки вих.№ 06.07.2020/261 від 06 липня 2020 року, повідомлено про діючу процентну ставку з 01 серпня 2020 року у розмірі 16.48%.

Пунктом 3.13 договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 (триста шістдесят) днів), за ставкою, визначеною згідно п.3.2 цього кредитного договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

Позичальник сплачує проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором, щомісячно відповідно до графіку платежів, якщо інше не передбачено кредитним договором (п.3.14. Договору).

У випадку неповернення позичальником кредиту в строк (термін) визначений п.2.1. кредитного договору, на вимогу Банку позичальник сплачує пеню, вказану у п.5.1. кредитного договору.

Судом першої інстанції у спірних правовідносинах вірно застосовані норми ч. 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 10 червня 2017 року, що діяла на момент укладення кредитного договору, адже цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3795-У1 від 22.09.2011; текст статті 11 в редакції Закону № 1734-УІІІ від 15.11.2016).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, з чим повністю погоджується і колегія суддів, що підписанням оспорюваного кредитного договору позичальник погодився, що він до його підписання ознайомився з усіма умовами, на яких Банк здійснює кредитування, та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманим та поверненням кредиту, а також свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі, що унеможливлює визнання умов кредитного договору недійсними у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та норм Цивільного кодексу України.

При цьому колегія суддів зазначає, що за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дій принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладання цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи вірно встановлені фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо не інформування позивача про складові сукупної вартості кредиту та складові щомісячного платежу, отримавши відомості про зміну відсоткової ставки кредиту, позивач не заявив своєї незгоди з її розміром, та як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку, відкритому на імя ОСОБА_1 , здійснював платежі в рахунок погашення кредиту протягом 2019-2020 років, достеменно знаючи про змінення процентної ставки по кредиту.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є такими, що вже були об`єктом дослідження судом першої інстанції та яким надана правова оцінка судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта