Провадження № 2/344/2944/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, у якому покликався на те, що у його приватній власності знаходиться квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13.07.1999 року. У вказаному житлі він не може проживати внаслідок конфлікту із членами своєї сім`ї - сином ОСОБА_3 та прийомним сином ОСОБА_5 , а також конфлікт був з покійною колишньою дружиною. Подібна ситуація вже мала місце після розірвання шлюбу 15.02.1996 року. 26.02.1997 року рішенням Івано-Франківського міського суду його колишню дружину було зобов`язано усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Рішення суду від 26.02.1997 року було виконано, однак його колишня дружина спільно із дітьми почала його виживати із квартири, через що він був змушений переїхати і по теперішній час постійного помешкання не має та вимушений скитатися по орендованих квартирах. Після смерті колишньої дружини ОСОБА_6 він спробував поговорити з синами та переїхати у квартиру, яка належить йому на праві приватної власності, однак його прийомний син ОСОБА_5 відібрав ключі, закрив квартиру та прогнав його, при цьому застосувавши фізичну силу, внаслідок чого він був змушений 23.03.2023 звернутися до поліції, яка розглянувши його заяву повідомила, що наявні цивільно-правові відносини та йому рекомендовано звернутися до суду. Позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була трикімнатна спільного проживання, але на даний час розділена на окремі житлові кімнати, так як його син ОСОБА_3 проживав в інших двох кімнатах, але на даний час там не проживає, нове місце проживання мені невідоме, а свої ключі та доступ до квартири передав зведеному брату ОСОБА_5 . У добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні житлом відповідач не бажає. Він неодноразово усно звертався по допомогу до дільничого інспектора поліції, але це позитивних результатів не дало. Позивач просить задоволити позов та зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити його у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_5 передати ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Романенко ЄО. подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про місце реєстрації. Вказана квартира є у співвласності відповідача та інших осіб. При цьому позивач не є власником квартири АДРЕСА_3 за вказаною адресою. Натомість позивач звернувся до відповідача з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні квартири АДРЕСА_1 . Відповідач мешкає в іншій квартирі і не чинить перешкод позивачу у користуванні його майном. Однак позивач постійно вчинює сварки з відповідачем, порушує громадський спокій інших мешканців будинку. Конфліктна ситуація між сторонами по справі, яка спровокована та підтримувана позивачем, виникла ще за життя матері. Відповідач у своїй квартирі добровільно не мешкав з 1997 року (що підтверджується матеріалами справи), будь-яким чином не дбав про свою квартиру, за комунальні послуги з вказаного часу не сплачував жодного разу. Перешкод у користуванні його майном ніхто не чинить. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному бсязі. Просять задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог. Просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , ще підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 13.07.1999 (а.с. 5), у якій позивач зареєстрований з 13.12.1994 року (а.с. 4 зворот).

Згідно довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 15.12.2021 № 02653 вбачається, що згідно архівних даних 19.07.1999 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 13.07.1999 року, видане госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням міського голови від 30.06.1999 року № 322-р. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 19.07.1999 року, реєстровий запис № 5973, книга № 129. Переходів права власності на даний об`єкт ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось (а.с. 12).

15.11.1996 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 20).

Відповідно до довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весняна оселя» від 17.03.2021 № 18, ОСОБА_1 , який зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1 , за свідченням громадян ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 не проживає у вказаній квартирі з 1997 року (а.с. 13).

23.03.2023 позивач звертався до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою (повідомленням) про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому вказував, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.02.1997 його колишню дружину зобов`язано усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . На даний момент його колишня дружина померла, у квартирі проживає йог осин ОСОБА_3 , який не впускає його у житло (а.с. 10).

Відповідно до листа заступника начальника Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області П.Міровського позивача повідомлено, що його звернення щодо можливих неправомірних дій з боку його сина розглянуто, даний факт був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Івано-Франківського РУП ГУНП № 7957 від 24.03.2023 року. У зв`язку з тим, що під час розгляду зазначеного вище звернення не встановлено обставин, які є достатніми для свідчення про вчинення злочину та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, перевірку проведено відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». У ході перевірки працівниками поліції здійснювалось ряд заходів з метою встановлення місця перебування гр. ОСОБА_3 , однак на момент закінчення розгляду повідомлення позитивного результату здобуто не було. Додатково повідомлено, що у разі встановлення місця перебування вказаного громадянина, останній буде опитаний з даного приводу та в разі встановлення будь яких неправомірних дій з боку останнього, буде вирішуватись питання притягнення його до відповідальності згідно чинного законодавства України. Також у ході перевірки встановлено, що дане звернення частково належить до звернень цивільно-правового характеру та позивачу рекомендовано звернутись з відповідною заявою до органів судочинства (а.с. 11).

Позивачем надано суду копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 407257 від 20.10.2023, яким ОСОБА_3 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 строком на 10 діб. Зокрема у приписі зазначається, що 20.10.2023 близько 12 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно батька ОСОБА_1 .

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 310/9577/19, згідно з яким у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Із позовної заяви, пояснень позивача вбачається, що між сторонами існують неприязні відносини стосовно користування спільною квартирою, на основі яких між сторонами виникають конфлікти. Обґрунтованість доводів позивача про відсутність у нього доступу до квартири підтверджується його зверненням до правоохоронних органів.

Зважаючи на наведені норми права та дослідивши обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позивач, як власник квартири, має право на реалізацію свого права володіння та користування нерухомим майном.

Оскільки позивачу чиняться перешкоди, тому такі перешкоди слід усунути шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язанняи ОСОБА_5 передати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Відтак, позов підлягає до задоволення.

При цьому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_5 передати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в користь держави по 536 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2023 року.