МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2023 р. Справа №370/1831/23

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом

Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ», банк, позивач), звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №501 від 11.02.2022 року у сумі 136 025,41 грн., яка складається з наступного: 100 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12,58 грн. - заборгованість за процентами, 36 012,83 грн. - заборгованість за комісією. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2022 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №501 та видано ОСОБА_1 кредит у сумі 100 000,00 грн.

Проте відповідачем не були виконанні зобов`язання за кредитним договором належним чином у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 18.06.2023 складає 136 025,41 грн., а саме: 100 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 12,58 грн. - заборгованість за процентами, 36 012,83 грн. - заборгованість за комісією.

У порушення ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України та внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань за заявою на приєднання у відповідача перед банком утворилась вказана вище заборгованість, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 02.08.2023 року позовну заяву АТ «ПУМБ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Копія ухвали від 10.08.2023 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу надсилалися за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , поштове відправлення № 217 та були вручені 29.08.2023, проте прізвище особи якій було вручене поштове відправлення у рекомендованому повідомленні відсутнє.

23.08.2023 відповідач звернулася до суду із заявою про надсилання їй судової кореспонденції за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 . Також просила суд надіслати їй за даною адресою копію позовної заяви з додатками.

30.08.2023 судом було надіслано копію ухвали від 10.08.2023 року та копію позовної заяви з додатками відповідачу за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , які були вручені останній.

02.10.2023 відповідачем було подано до відзив на позовну заяву у якому остання заперечувала проти позовних у повному обсязі.

Свої заперечення проти позову мотивує тим, що із наданих позивачем доказів не можливо встановити факт волевиявлення відповідача на отримання кредитних коштів у позивача. Надана позивачем копія заяви №501 від 11.02.2022 є неналежної якості із нечітким підписом особи яка отримала кошти у борг та підписом, який не належить відповідачу. Позивач у позові вказує, що з відповідачем був укладений кредитний договір, а не заява, проте жодних кредитних договір вона із позивачем не укладала. Копія паспорту споживчого кредиту є неналежної якості, а тому не може бути належним доказом у справі. Платіжна інструкція є неналежним доказом у справі, оскільки не містить усіх необхідних реквізитів встановлених Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004, що свідчить про недоведеність фату отримання нею грошових коштів від позивача. У матеріалах відсутні докази ознайомлення відповідача із публічною пропозицією АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому на неї дані умови не розповсюджуються. Надана виписка із рахунку відповідача є неналежної якості, а тому не може бути належним доказом у справі. Доказів того, що вона звернулася до позивача із проханням відкрити на її ім`я рахунок матеріали справи не містять. Жодний із наданих до суду позивачем доказів не є належним чином завіреним.

Відповіді на відзив позивачем до суду подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2019 року ОСОБА_1 підписано заяву № 501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою погоджено надання відповідачу кредиту на загальні споживчі цілі у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою 0,010 % річних строком на 24 місяці та зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,22 % (а.с. 2-3).

Кожна сторінка даної заяви містить підпис клієнта ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви № 501 позичальник просила банк надати пакет послуг «Кредитний Плюс» та відкрити їй поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні, у відповідності з умовами ДКБО та Тарифами Банку, що є невід`ємною частиною ДБКО.

Того ж дня ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту відповідно до якого позивачу був наданий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою 0,010 % річних строком на 24 місяці та зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,22 % (база нарахування щомісячної комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі) (а.с. 4).

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як було встановлено судом вище, заява № 501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб містить підписи Клієнта у графі «Особистий підпис Клієнта» на кожній із трьох сторінок.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказувала, що підпис на даній заяві їй не належить.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження таких обставин до відзиву не додає.

Також відповідачем не було подано до суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для підтвердження її заперечень проти позову.

Частиною 2 статті 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного процесу та встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт підпису відповідачем заяви № 501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що підтверджується копією заяви долученої до позовної заяви, а відповідачем у свою чергу не надано до суду доказів на підтвердження того факту, що підпис на заяві їй не належить.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши дану заяву відповідач беззастережно підтвердила, що прийняла публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погодилася з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги.

Таким чином, підписана позивачем та відповідачем заява № 501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ДКБО який розміщений на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, а копія наявна у матеріалах справи (а.с. 6-12), складають в комплексі Договір банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО).

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що вона не укладала із позивачем Кредитного договору, оскільки підписавши заяву вона беззастережно підтвердила, що прийняла публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Укладеним між сторонами Кредитним договором (Заявою) № 501 було визначено, що позичальник просила банк надати пакет послуг «Кредитний Плюс» та відкрити їй поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні, у відповідності з умовами ДКБО та Тарифами Банку, що є невід`ємною частиною ДБКО.

На підтвердження факту виконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором (Заявою) № 501 до суду було надано копію Платіжної інструкції № TR.55917094.101088.8810 від 11.02.2022 (а.с. 15) та виписку по особовому рахунку відповідача (а.с. 17).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Враховуючи зазначені положення закону, саме із первинних документів суд має встановити наявність або відсутність заборгованості у фізичної особи за наданим кредитом.

Надана до позовної заяви Платіжна інструкція № TR.55917094.101088.8810 від 11.02.2022 є копією електронного документу, яка містить два електронні підписи: Gate WESB (D2B2069E03BCC2F7C2257AD0006D8429). Оскільки Платіжна інструкція № TR.55917094.101088.8810 від 11.02.2022 є копією електронного документу, то на ній відсутній відтиск печатки позивача.

Окрім цього, відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача, 11.02.2022 на рахунок відповідача НОМЕР_1 (який було вказано у кредитному договорі) було зараховано грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., призначення: зарахування на картковий рахунок кредитних коштів за договором № 501 від 11.02.2022 за позикою ОСОБА_1 . Дана виписка підписана уповноваженою особою позивача та містить відтиск печатки позивача.

Надані до позовної заяви Платіжну інструкцію № TR.55917094.101088.8810 від 11.02.2022 та виписку по особовому рахунку відповідача суд оцінює як належні, допустимі, достовірні, а у сукупності достатні докази, які підтверджують факт виконання позивачем своїх зобов`язання за Кредитним договором (Заявою) № 501 та надання відповідачу грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно положень ст. 630 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з ; порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (абз. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Будь-яких доказів того, що відповідач виконала зобов`язання за Кредитним договором (Заявою) № 501 матеріали справи не містять.

Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача, за період з 11.02.2022 по 11.06.2022 із рахунків відповідача було автоматично списано 0,83 грн. на погашення строкової заборгованості за відсотками по кредиту, та 99,17 грн. на погашення строкової заборгованості за щомісячною комісією.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивачем до суду надано виписку по особовому рахунку відповідача (а.с. 17) та розрахунок заборгованості (а.с. 15-16).

Відповідно до даного розрахунку заборгованості, у відповідача станом на 18.06.2023 наявна заборгованість по кредиту у розмірі 100 000,00 грн., заборгованість по процентах у розмірі 12,58 грн., заборгованість по комісії у розмірі 36 012,83 грн.

На спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач свого розрахунку не надала, а тому суд під час ухвалення рішення у справі приймає до уваги саме наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 100 000,00 грн. та заборгованості по процентах у розмірі 12,58 грн. є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання відповідача на ту обставину, що надані до суду копія заяви №501 від 11.02.2022, копія паспорту споживчого кредиту, платіжна інструкція та виписка із рахунку відповідача є неналежної якості, судом оцінюється критично, оскільки дані докази є такими, що дозволяє суду ознайомитися із їх змістом, а також встановити умови та факти, які вони посвідчують.

Та обставина, що долучені до позовної заяви докази (у копії) не містять відмітки про відповідність їх оригіналу, на думку суду не може бути єдиною та самостійною підставою для визнання їх неналежними доказами.

Щодо вимог про стягнення із відповідача заборгованості по комісії суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.7. частини 5 «Умови надання споживчого кредиту», Розділу II «Послуги банку» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.02.2022 проценти за користування споживчим кредитом та комісії встановлюються у фіксованому розмірі і підлягають сплаті клієнтом з урахуванням наступного.

Пункт 5.7.3. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахункове-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаного в заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій частині 5 розділу II цього договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Такі висновки суду зроблено у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно п.п.4.2.11., ч.4 «Загальні права сторін», Розділу I «Загальні засади» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 квітня 2018 року банк має право контактувати з клієнтами, використовуючи доступні канали зв`язку: «сервіс SMS-банкінг», поштова розсилка, повідомлення електронною поштою, SMS-повідомлення, повідомлення у/на банкоматах та платіжних терміналах, на квитанціях (чеках, сліпах тощо).

Відповідно до п.п.5.2.5., ч.4 «Загальні права сторін», Розділу I «Загальні засади» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 квітня 2018 року банк зобов`язаний забезпечити консультацію та прийом усних звернень за телефонами центру обслуговування клієнтів банку у разі виникнення питань з обслуговування карткового рахунку та користування карткою.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17 (провадження №14-53цс21).

Суд прийшов до висновку, що встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право-відношення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

В заяві №501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорті споживчого кредиту зазначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту визначена в розмірі 2,22 % від суми кредиту.

Однак, встановивши у заяві №501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорті споживчого кредиту сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,22 % від суми кредиту, банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

При цьому відповідно до п.п. 5.7.5. пункту 5.7. частини 5 «Умови надання споживчого кредиту», Розділу II «Послуги банку» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.02.2022 банк встановив додаткову комісію за внесення готівкових коштів за споживчим кредитом в касі банку без використання картки в сумі до 10 000 (п`яти тисяч) гривень встановлюється в розмірі 1 (одного) відсотка від суми платежу, але не менше 20 (десяти) гривень. Така комісія не підлягає сплаті у разі відсутності технічної можливості здійснення платежу у платіжному терміналу банку або у разі здійснення платежу з метою повного погашення заборгованості по споживчому кредиту.

Отже відповідні дії банку вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими.

При цьому згідно заяви №501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорта споживчого кредиту розмір сукупної вартості споживчого кредиту та плати комісії за обслуговування кредитної заборгованості (53 290,30 грн.) складає більше половини розміру кредиту, отриманого відповідачем для власних потреб (100 000,00 грн.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Аналогічних висновків щодо дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20 (провадження №61-17825св21).

Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними.

З урахуванням положень ч.5 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту є несправедливими тому умови договору в частині нарахування комісії є нікчемними.

Аналогічної позиції дотримується Київський апеляційний суд у справах з подібними правовідносинами де позивачем є АТ «ПУМБ», зокрема, у постанові від 15.03.2023 у справі № 939/479/22.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 36 012,83 грн.

При цьому, судом було встановлено, що 11.06.2022 банком було здійснено самостійне автоматичне списання заборгованості за щомісячною комісією у розмірі 99,17 грн., тобто за тими умовами, які визнані судом нікчемними.

Тому суд вважає за необхідне зарахувати автоматично списані банком кошти на погашення заборгованості за щомісячною комісією у розмірі 99,17 грн. у погашення заборгованості за тілом кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту з 100 000,00 грн. до 99 900,83 грн. (100 000,00 грн. - 99,17 грн. = 99 900,83 грн.).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у встановлено судом розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню частина документально підтверджених (а.с. 18) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 971,45 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за Кредитним договором №501 від 11.02.2022 року у сумі 99 913,41 грн., яка складається з наступного: 99 900,83 грн. - прострочена за тілом кредиту; 12,58 грн. - заборгованість за процентами.

У іншій частині поданого позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 971,45 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2023 року.

Реквізити сторін:

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ;

ОСОБА_1 : адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.В. Білоцька