Справа № 639/2611/23
Провадження № 2/639/1265/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Гаврилюк С. М.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

установив:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, яка підписана представником позивача адвокатом Богуцьким Іваном Олександровичем.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 275000,00 грн; три відсотки річних у розмірі 1570,91 грн; інфляційні втрати у розмірі 114562,68 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов до висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

Загальні правила цивільного судочинства встановлені Цивільним процесуальним кодексом України та вимагають дотримання правил територіальної, предметної та суб`єктної юрисдикції.

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Предметом позову у даній справі є стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 275000,00 грн, які передані позивачем відповідачу на виконання Договору про партнерство № 13-02/21 від 13.02.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та трьох відсотків річних у розмірі 1570,91 грн; інфляційних втрати у розмірі 114562,68 грн за порушення виконання грошового зобов`язання.

За умовами договору про партнерство № 13-02/21 від 13.02.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , його сторони домовились об`єднати грошові вклади для досягнення спільної мети, а саме, будівництва та експлуатації автомийки самообслуговування. При цьому, Додатком № 1 до договору визначено, що сторони беруть в управління комплекс автомийки самообслуговування, що розташований за адресою: м. Харків, пр. Московський, 143-Г; комплекс береться в оренду згідно договору оренди частини нежитлової будівлі № 143-Г.

Нежитлова будівля АДРЕСА_1 розташована у Салтівському районі м. Харкова та відноситься до територіальної юрисдикції Московського районного суду м. Харкова.

16 лютого 2021 року Велика палата Верховного Суду у справі № 911/2390/18 розглянула питання про те, чи поширюються правила територіальної підсудності до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна, на спори, предметом яких є грошові кошти в межах розрахунку за таке майно, чи їх предметом має бути нерухоме майно безпосередньо. Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин. Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку, про те, що враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових. Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, щодо користування нерухомим майном поширюються норми ч. 3 ст. 30 ГПК України (виключна підсудність).

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Цивільного процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Суд, дослідивши висновки, що містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 та врахувавши, що предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів, що передані позивачем відповідачу на виконання умов договору про партнерство № 13-02/21 від 13.02.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , предметом якого є нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , тобто позовна вимога опосередковано пов`язана із нерухомим майном і стосується прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, місцезнаходження якого є АДРЕСА_1 , дійшов висновку про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Московського районного суду м. Харкова, за місцезнаходженням нерухомого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 27, 30, 31, 32, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю матеріали цивільної справи № 639/2611/23 (провадження № 2/639/1265/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК