КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року місто Київ

справа №753/12729/22-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Ящук Т.І.

за участю секретаря судового засідання -Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Головко Ю.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк», Акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання повернути незаконно списані кошти,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача АТ «Ощадбанк» щодо відмови у поверненні незаконно списаних з його картки коштів у розмірі 60000 грн.;

зобов`язати АТ «Ощадбанк» повернути незаконно списані з його картки кошти у повному обсязі у розмірі 60000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у 2019 році між ним та АТ «Ощадбанк» було укладено договір про відкриття карткового рахунку, здійснення його розрахунково-касового обслуговування та видана пенсійна платіжна картка № НОМЕР_1 до 11/23 на його ім`я.

Вказував, що 14 вересня 2022 року йому зателефонував абонент, який назвався працівником АТ «Ощадбанк», який назвав його номер телефону, прізвище, ім'я та по батькові, точний залишок на пенсійній картці та сказав, що його картку пробували зламати, що вони працівники по безпеці АТ «Ощадбанк» і що їх обов`язок заблокувати картку та видати нову.

Зазначав, що йому на телефон прийшло декілька СМС для підтвердження та останні чотири цифри він назвав.

Посилався на те, що прибувши до АТ «Ощадбанк» він дізнався, що з його картки було незаконно списано 85721 грн., частина з яких 25721 грн. була переведена на нову карту позивача в той же день, а 60 000 грн. відповідачем не повернуті позивачу, що і послугувало підставою для звернення до суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позива ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не було досліджено питання, що він ні до, ні після дзвінка шахрая, не виходив ні дзвінком, ні CMC повідомленням на AT «Ощадбанк» та він не запрошував переводу своїх грошей на MOBILE BANKING через «Ощад24/7».

Вказував, що вихід на Ощадбанк був здійснений або з іншого телефону або безпосередньо працівником Ощадбанку так, як у подальшому (з моменту дзвінка шахрая до зняття коштів з його рахунку) всі CMC повідомлення поступали на його телефон саме з AT «Ощадбанк».

Зазначав, що у судомову засіданні головуючий суддя зазначив, що у справі є скріншот, але йому не було надано можливості ні почути, ні побачити його змісту.

Посилався на те, що користувач не несе відповідальність заздійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Вказував, що з відзиву і пояснень він не вбачає своєї вини за втрачені кошти, оскільки карточка AT «Ощадбанк» при йому, він її нікому не передавав, пін код не повідомляв, якихось розпоряджень по зняттю коштів не надавав.

19 вересня 2023 року від відповідача AT «Ощадбанк» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просив відмовити у її задоволенні.

21 вересня 2023 року від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача AT «Ощадбанк».

03 листопада 2023 року від позивача надійшли додаткові пояснення.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних обставин.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року «East/West Alliance Limited» проти України», Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»[ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (п.167 рішення).

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові к; що знаходяться на банківському рахунку.

Нормою ч.1 ст.1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунку| укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах погоджених сторонами.

Згідно з ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного і розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.56 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року №1591-ІХ платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Положеннями ч.6 ст.64 вказаного Закону порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку.

Пункт 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає обов'язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв'язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Згідно з п.146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2009 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебето-кредитною схемою.

На виконання вказаного договору позивачу був відкритий рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті України, який в подальшому було змінено на № НОМЕР_3 .

Відповідно до п.2.11 договору клієнт доручає банку без його додаткової згоди та розпорядження дебетувати картрахунок - списувати з картрахунку грошові кошти, що мають бути сплачені відповідно до п.6.1.3 цього договору.

Згідно з п.4.1.1 договору банк зобов'язався виконувати передбачені п.2.11 цього договору доручення клієнта по списанню з картрахунку грошових коштів.

Відповідно до п.п.6.1.2 договору клієнт зобов'язався неухильно дотримуватись умов цього договору та Правил користування (банківської платіжної картки) БПК.

Пунктом 6.1.6 договору передбачено, що держателі основної та додаткової банківської платіжної картки зобов'язані терміново повідомити банк в усній формі про втрату БПК за будь-яких обставин, а також про те, що ПІН-код став відомий третім особі, надавши необхідну інформацію для ідентифікації картки. В 3-денний термін після усної заяви надати в банк письмову заяву.

Згідно з п.6.1.9 договору держателям основної та/або додаткової БПК забороняється передавати БПК для використання стороннім особам. В разі виявлення факту передачі БПК сторонній особі клієнт особисто відповідає за всі операції, здійснені сторонньою особи.

Відповідно до п.8.2 договору у випадку передачі БПК та ПІН-коду сторонній особі клієнт повністю відповідає за здійснені операції по цій БПК.

Згідно з п.2.1 Правил користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк», що розміщені на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua в мережі Інтернет, клієнт повинен вживати всіх можливих заходів для запобігання втрати, крадіжки чи незаконного використання платіжних карток.

Відповідно до п.2.2 Правил, якщо платіжну картку втрачено, викрадено або з іншої причини вона стала непридатною до використання, а також якщо ПІН-код, CVV 2/СЧС 2 та інші реквізити картки стали відомі сторонній особі. Клієнт повинен в усній формі терміново заявити про це в Контакт - центр АТ «Ощадбанк» та протягом 3 днів надати про це письмову заяву в оригіналі або по факсу до установи банку. Клієнт відповідає за всі суми по операціях з платіжною карткою, якщо він передав платіжну картку сторонній особі або не повідомив банк про те, що її загублено.

Згідно з п.3.1 вказаних Правил, клієнт зобов'язаний забезпечити належний рівень захисту свого Облікового запису в системі дистанційного банківського обслуговування (Системі ДБО), зокрема: нікому не передавати управління своїм обліковим записом в Системі ДБО; нікому не передавати в будь-якій формі свої логін та пароль облікового запису в Системі ДБО: забезпечити захист свого мобільного телефону та БІМ-картки, на номер якої Система ДБО надсилає коди підтвердження операцій; негайно змінити пароль в Системі ДБО у випадку якщо Пароль, або його частина стала відома іншій особі.

Отже, вищезазначеними положеннями законодавства та умовами договору передбачений обов'язок клієнта надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволять ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію; клієнт відповідає за всі суми по операціях з платіжною карткою, якщо її передано сторонній особі або вчасно не повідомлено банк про використання картки сторонніми особами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 14 вересня 2022 року близько 11.00 год. йому зателефонував абонент, який назвався працівником АТ «Ощадбанк», який назвав його номер телефону, прізвище, ім`я та по батькові, точний залишок на пенсійній картці та сказав, що його картку пробували зламати, що вони працівники по безпеці АТ «Ощадбанк» і що їх обов`язок заблокувати картку та видати нову. Зазначав, що йому на телефон надійшло декілька СМС для підтвердження та останні чотири цифри він назвав. При зверненні до відділення АТ «Ощадбанк» для блокування своєї платіжної картки, позивачу стало зрозуміло, що шахрайськими діями з його пенсійної картки було знято кошти в сумі 60000 грн. та 25721 грн., остання сума була переведена на нову картку позивача.

З викладеного вбачається, що позивачем оспорюється операція зі списання коштів з його рахунку, яка була здійснена 14 вересня 2022 рокуо 11:09 год. на суму 60000 грн.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 було внесено відомості про те, що невстановлена особа шахрайськими діями 14вересня 2022 року приблизно о 11.00год. за адресою: АДРЕСА_1 заволоділа грошовими коштами у сумі 85000 грн., які належали ОСОБА_1 та присвоєно реєстраційний номер кримінального провадження №002147. Органом досудового розслідування визначено Підрозділ дізнання Дарницького управління поліції Головного управління патрульної поліції у м. Києві.

Розслідуванням подій АТ «Ощадбанк» встановлено, що шахраї від імені позивача перерахували на свою картку в ТАСКОМБАНК його кошти в сумі 60000 грн., двома траншами: зарахування 14.09.22 11:09 переказ ОСОБА_2 НОМЕР_4 переказ коштів з рахунку через UKR RYIV MOBILE BANKING 0001; 14.09.22 в 11:10 в сумі 29900 грн., 14.09.22 в 11:11 в сумі 29700 грн., всього переведено 59600 грн.

З пояснень наданих сторонами судом першої інстанції встановлено, що позивач підтвердив повідомлення ним даних у телефонній розмові третім особам.

Зокрема, 14вересня 2022 року за допомогою облікового запису ОСОБА_1 у системі дистанційного банківського обслуговування «Ощад24/7» на підставі відповідних заяв були відкриті рахунки № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 та проведені операції:

картка НОМЕР_7 (рахунок № НОМЕР_3 ) переказ між власними картками, отримувач НОМЕР_8 , сума - 60000 грн., MOBILE BANKING, 14.09.2022 11:09; картка НОМЕР_7 (рахунок № НОМЕР_3 ) переказ між власними картками, отримувач НОМЕР_9 , сума - 25721 грн., MOBILE BANKING, 14.09.2022 11:10;

картка НОМЕР_9 (рахунок № НОМЕР_5 ) зарахування переказу з власної картки, отримувач НОМЕР_10 , сума - 25721 грн., MOBILE BANKING, 14.09.2022 11:10;

картка НОМЕР_8 (рахунок № НОМЕР_6 ) зарахування переказу з власної картки, отримувач НОМЕР_7 , сума - 60000 грн., MOBILE BANKING, 14.09.2022 11:09;

картка НОМЕР_8 (рахунок №НОМЕР_6 ) перекази на картку Таскомбанку. Інформація про отримувача відсутня, отримувач НОМЕР_11 , суми - 29900, 00 грн. MOBILE BANKING, 14.09.2022 11:10; та сума 29700, 00 грн., MOBILE BANKING, 14.09.2022 11:11.

Вхід клієнта до мобільного банкінгу та проведення вищезазначених операцій згідно журналу повідомлень підтверджувались смс/Vider повідомленнями на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 : НОМЕР_12 , що зазначений у договорі між банком та позивачем від 16 листопада 2009 року №9578 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебето-кредитною схемою.

Позивачем були додані до позовної заяви копії скріншотів екрану його мобільного телефону, що підтверджують отримання ним зазначених повідомлень, зокрема: 14 вересня 2022 року о 11:05, 11:09, 11:10.

З вказаних скріншотів вбачається, що АТ «Ощадбанк», направляючи позивачу на телефон повідомлення з кодом зазначав про необхідність нікому не повідомляти вказаний код.

Процес підключення до системи дистанційного банківського обслуговування потребує обов`язкової ідентифікації клієнта, яка здійснюється в першу чергу за допомогою логіну та паролю для входу в систему, які клієнт самостійно встановлює на відповідному захищеному ресурсі. Також здійснення фінансової транзакції в системі можливе з обов`язковим введенням одноразового цифрового паролю, який відправляється на вказаний Клієнтом номер мобільного телефону.

Отже, використання одноразового паролю, що клієнт отримує на зазначений ним номер мобільного телефону (фінансовий номер) є аналогом власноручного підпису і будь-яка проведена банківська операція з використанням SMS-коду є операцією, що проведена за власним розпорядженням клієнта, за його прямим волевиявленням.

Важливим є незворотність повернення/зупинення операцій, що були проведені із дотриманням усіх правил міжнародної платіжної системи, та відсутність юридичної чи практичної можливості AT «Ощадбанк» повернути кошти на рахунок клієнта після проведення такої успішної операції.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що оспорювані операції з використанням системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» були проведені банком коректно, за наявності необхідних реквізитів платіжної картки банку та правильним введенням паролів (ПІН-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які відомі лише клієнту та були направлені на його фінансовий номер мобільного телефону та останнім розголошені стороннім особам.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав копію аудіозапису звернення ОСОБА_1 від 14 вересня 2022 року до контакт-центру АТ «Ощадбанк» (а.с.79).

Як вбачається з наданого аудіозапису, ОСОБА_1 зазначив, що він відповів на телефонний дзвінок та назвав чотири останні цифри його картки (час аудіозапису 0:01:31).

На питання оператора контакт-центру АТ «Ощадбанк»: чи називав він пін-код своєї картки, ОСОБА_1 зазначив, що так (час аудіозапису 0:01:36).

У заяві ОСОБА_1 від 14 вересня 2022 року, яка була адресована керуючому АТ «Ощадбанк», позивач зазначав, що 14 вересня 2022 року біля 11.00 год. йому зателефонували з телефона НОМЕР_13 , представилися представниками АТ «Ощадбанк»і сказали, що його картку, на якій знаходиться сума коштів хотіли зламати, тому вони блокують цю картку і видають нову. Прислали декілька смс з кодом, які він повторив. Потім його попросили назвати чотири цифри картки, він їх дав. Біля 13.00 год. він звернувся в АТ «Ощадбанк», розповів, що трапилося, зателефонували в колцентр, заблокували картку.

В судовом засіданні, як суду першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, що він не звертався зі свого фінансового номеру в АТ «Ощадбанк» для проведення будь-якої операції та нікого не просив перераховувати його кошти.

Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивачем було розголошено третім особам в телефонній розмові інформацію, що надала змогу ініціювати платіжні операції, чим останній порушив п.п.136, 140 розділу VІІ Положення №164, п.п.6.1.2, 6.1.6, 6.1.9 договору від 16 листопада 2009 року №9587, п.2.1, п.3.1. Правил користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк».

Отже, банком доведено,що позивач своїми діями сприявелектронній ідентифікації платіжного засобу та його користувача, відповівши на дзвінок та назвавши останні чотири цифри своєї картки та пін-код, що далозмогу стороннім особам ініціювати переказ коштів.

Таким чином, відповіднодо положень договору банківського рахунка від 16 листопада 2009 року №9587 щодо обов`язковості для банка розпоряджень клієнта, відповідачем були правомірно проведені операції від 14 вересня 2022 року по переказу коштів.

А відтак, не вбачається, що з вини відповідача були неправомірно чи помилково зняті кошти з рахунку позивача та не вбачається підстав, які б свідчили, що відповідач має їх повернути.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не вбачає своєї вини за втрачені кошти, оскільки карточка AT «Ощадбанк» при ньому, він її нікому не передавав, пін код не повідомляв, якихось розпоряджень по зняттю коштів не надавав спростовуться вищевикладеним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: