Справа № 347/1789/21
Провадження № 22-ц/4808/565/23
Головуючий у 1 інстанції Кіцула Ю.С.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синишина Павла Євгеновича на рішення Косівського районного суду від 23 лютого 2023 року, ухвалене в складі судді Кіцули Ю.С., у справі за позовом Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року керівник Косівської окружної прокуратуриІвано-Франківської області в інтересах Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач вчинив незаконну рубку дерев, внаслідок чого вироком Косівського районного суду від 25 листопада 2020 року визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України. Йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 57 КК України звільнено з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Внаслідок вчинення даного злочину державі завдано шкоди на суму 76423 гривні 82 копійки.

Оскільки в добровільному порядку відповідач завдану шкоду не відшкодував, прокурор в інтересах Яблунівської селищної ради Косівського району звернувся в суд з вищевказаним позовом та просив відшкодувати шкоду в судовому порядку.

Рішенням Косівського районного суду від 23 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області 76423 гривні 82 копійки матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Синишин П.Є. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази завдання шкоди даним кримінальним правопорушенням Косівському районному підприємству «Райагроліс», оскільки вказане підприємство отримало лісодеревину породи «граб» та «береза» загальною кубомасою 7,15 м куб., та відсутні будь-які дані щодо доходів, які могли б бути одержані за звичайних обставин, якби право не було порушено, оскільки немає відомостей щодо реалізації вказаної деревини.

У кримінальному проваджені саме Косівське районне підприємство «Райагроліс» заявило цивільний позов на суму 76423,82 грн., який вироком суду залишено без розгляду у зв`язку із нез`явленням представника цивільного позивача. А отже Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області не є стороною у цій справі.

Також вважає, що прокурор не довів передбачених законом підстав для звернення до суду з даним позовом з огляду на обов`язок його довести бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави).

Крім того, вказує, що суд першої інстанції до участі в справі допустив неналежного представника позивача Василецьку І.І., яка не мала відповідних повноважень, адже позовна заява була підписана керівником Косівської окружної прокуратури Медведчуком Д., який особисто участі у судових засіданнях не брав, заяви про підтримання позову та розгляду справи без його участі не подавав. А довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційного суду представник апелянта адвокат Синишин П.Є. вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник Яблунівської селищної ради подав клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області в засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча вказаний державний орган належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 29.10.2019 року на території кварталу 14 виділ 29 Нижньоберезівського лісництва вчинив самовільно незаконну порубку 21 сироростучого дерева породи граб і береза загальною кубомасою 7,15 м.куб., чим заподіяно істотну шкоду лісовому господарству в сумі 76423,82 грн., про що свідчать копії Протоколу про адміністративне правопорушення від 29.10.2019 року, Акту огляду місця вчинення лісопорушення, план-схеми, матеріально-грошової оцінки, Акту-секвесту, пояснювальної записки лісника, листа про направлення матеріалів про правопорушення Косівському ВП ГУНП в Івано-Франківській області, Протоколу огляду місця події (а.с. 13-42).

Згідно копії вироку Косівського районного суду від 25.11.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. В силу ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік. Вирок набрав законної сили 28.12.2020 року (а.с. 60-63).

Відповідно до копії Висновку експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи №2017/2041/19-28 від 20.12.2019 року, складеного експертом Івано-Франківського відділення КНДІСЕ МЮ України на підставі постанови по кримінальному провадженню, розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки 21 сироростучого дерева різних порід на території кварталу 14 виділ 29 Нижньоберезівського лісництва становить 76423,82 грн. Дана шкода була заподіяна лісу. Збитки, нанесені внаслідок незаконної порубки лісу, відшкодовуються державі (а.с. 44-49).

Згідно копії листа Косівського районного підприємства «Райагроліс» №97/07 від 29.07.2021 року, наданого на запит керівника Косівської окружної прокуратури, ОСОБА_1 добровільно вищевказану завдану шкоду не відшкодував. Після розгляду кримінальної справи заходи по стягненню даного боргу не вживалися (а.с. 64, 65).

Листом №09.54-60-520вих.-21 від 26.07.2021 року Косівська окружна прокуратура зверталась до Яблунівської селищної ради про надання інформації щодо вжиття заходів Текучанською сільською радою (яка увійшла до складу Яблунівської селищної ради об`єднаної територіальної громади) щодо відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок незаконної порубки дерев, необхідністю вжиття відповідних заходів реагування; надання реквізитів для стягнення вказаних збитків (а.с. 66).

У відповідь на вказаний лист Яблунівська селищна рада листом №171/07-41 від 16.08.2021 року повідомила керівника Косівської окружної прокуратури, що відповідні відшкодування ОСОБА_1 сплачені не були. Вказала, що у зв`язку з недостатньою інформацією та обмеженими фінансовими ресурсами не має можливості сплатити судовий збір та провести претензійно-позовну роботу по цій справі. Не заперечила щодо звернення прокурора в інтересах Яблунівської селищної ради з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а.с. 67-68).

Листом від 20.08.2021 року Косівська окружна прокуратура повідомила Яблунівську селищну раду про звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а.с. 69-71).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що вироком суду встановлено вину відповідача у вчиненому кримінальному правопорушенні. ОСОБА_1 своїми протиправними діями завдав шкоду навколишньому середовищу на загальну суму 76423,82 грн., проте у добровільному порядку відмовляється відшкодувати таку. Тому вимоги позову є законними та обґрунтованими. При цьому прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Яблунівської селищної ради, що відповідає положенням ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом судового розгляду є поданий прокурором позов в інтересах держави в особі Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу шляхом незаконної порубки дерев.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною 4 статті 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №199/8392/16-ц (провадження №61-21521св19).

Водночас захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Доведення прокурором підстав для звернення із позовом в інтересах держави в особі визначеного ним позивача має ґрунтуватися на оцінці діяльності/бездіяльності компетентного органу щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах у поєднанні з перевіркою дотримання прокурором порядку попереднього, до звернення до суду, повідомлення цього органу про такий позов згідно з вимогами абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом прокурор визначив позивачем Яблунівську селищну раду Косівського району Івано-Франківської області, зазначив, що шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев завдана саме місцевому бюджету, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища віднесено, зокрема формування і використання місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про рослинний світ» органи місцевого самоврядування включено до переліку органів, що здійснюють державне управління у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу.

При цьому, відповідно до пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Наявність підстав для звернення до суду із позовами про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля передбачена п. «б» ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», відповідно до якого місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Оскільки здійснення самовільної рубки дерев мало місце в кварталі 14 виділ 29 Нижньоберезівського лісництва, а 25.11.2020 року Яблунівською селищною радою Косівського району Івано-Франківської області прийнято рішення №11-1/2020 «Про реорганізацію Нижньоберезівської, Середньоберезівської, Вижньоберезівської, Баня-Березівської, Лючківської сільських рад шляхом приєднання до Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, тому збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, у відповідності зі ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 29 ч. 3 п. 7 та ст. 69-1 ч. 1 п. 4 Бюджетного кодексу України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища сільських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів передбачених законом підстав для звернення до суду з даним позовом, а Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області не є належною стороною в справі.

Колегія суддів вважає, що звертаючись до суду з даним позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі статтею 56 ЦПК України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу(-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №923/449/18).

Як було зазначено вище, прокуратура звернулась до Яблунівської селищної ради із листом №09.54-60-520вих.-21 від 26.07.2021 року щодо вжиття заходів Текучанською сільською радою (яка увійшла до складу Яблунівської селищної ради об`єднаної територіальної громади) щодо відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 (а.с. 66), у відповідь на який Яблунівська селищна рада листом №171/07-41 від 16.08.2021 року повідомила керівника Косівської окружної прокуратури, що не зможе самостійно вживати заходи щодо стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу у зв`язку з недостатньою інформацією та обмеженими фінансовими ресурсами (а.с. 67-68).

Таким чином, в даному випадку були наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, адже з моменту звернення прокурора до компетентного органу (26.07.2021 року) до моменту подання позову (02.09.2021 року) минуло більше місяця, і при цьому прокурор отримав від компетентного органу відповідь про неможливість здійснювати ним захист інтересів держави.

Вищезазначене свідчить про нездійснення або неналежне здійснення компетентним органом захисту інтересів держави, а також про те, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, апеляційний суд вважає правильним врахування судом першої інстанцій зазначених вище положень законодавства під час оцінки доводів прокурора щодо підстав представництва інтересів держави в особі селищної ради у цій справі.

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно з ст. 16, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Пунктом 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України унормовано, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч. 1 ст. 86 Лісового кодексу України).

У відповідності до ч. 5 ст. 86 названого Кодексу забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (ст. 90 Лісового кодексу України).

Пунктами 1, 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України визначено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 Лісового кодексу України).

Частиною 1 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач внаслідок вчинення кримінального правопорушення, заподіяв шкоду лісу. Його вина є доведеною, а тому він зобов`язаний відшкодувати таку шкоду на користь держави в особі Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, яка є належним позивачем у цій справі.

Розмір шкоди, заподіяний лісу, визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Відповідно до копії Висновку експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи №2017/2041/19-28 від 20.12.2019 року, складеного експертом Івано-Франківського відділення КНДІСЕ МЮ України на підставі постанови по кримінальному провадженню, розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки становить 76423,82 грн. (а.с. 44-49).

Розрахунок шкоди, завданий державі внаслідок самовільної рубки дерев, здійснено правомірно, з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев та коефіцієнтів індексації такс, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Наведене спростовує також доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази завдання шкоди даним кримінальним правопорушенням, оскільки Косівське РП «Райагроліс» отримало лісодеревину загальною кубомасою 7,15 м куб., та відсутні будь-які дані щодо доходів, які могли б бути одержані за звичайних обставин, якби право не було порушено, так як немає відомостей щодо реалізації вказаної деревини.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів констатує наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь держави в особі Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області 76423,82 грн. матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Доводи апеляційної скарги правильності вказаних висновків суду не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року) та у справі Трофимчук проти України (Рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 року), в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синишина П.Є. слід залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 23 лютого 2023 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синишина Павла Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.