Ухвала

Іменем України

29 травня 2023 року

місто Київ

справа № 459/1610/20

провадження № 61-7418ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Полонський Олександр Юрійович, на ухвалу Львівського апеляційного сулу від 12 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог учасників справи та рішень судів з розгляду процесуальних питань, пов`язаних з рухом справи

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до Червоноградського міського суду Львівської області суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Універсал Банк», просив визнати кредитний договір від 18 березня 2008 року № 002-2008-684 недійсним.

У лютому 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із заявою про збільшення позовних вимог, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 002-2008-684 у розмірі 111 000,00 швейцарських франків.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2023 року заяву АТ «Універсал Банк» про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду, оскільки така подана із дотриманням статей 49, 176 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_1 звернувся до Львівського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2023 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2023 року повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду, а тому відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню.

Короткий зміст касаційної скарги

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Полонський О. Ю., на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

суд апеляційної інстанції не звернув увагу на приписи частини третьої статті 8 Конституції України, відповідно до якої звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, та в порушення вимог статей 213, 357, 367, 368 ЦПК України належно не перевірив обставини та доводи апеляційної скарги, а тому безпідставно повернув її заявнику;

колегія суддів апеляційного суду підлягала самовідводу на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, оскільки попередня ухвала суду апеляційної інстанції під головуванням судді Цяцяка Р. П. про повернення апеляційної скарги скасована Верховним Судом;

швидке складання оскаржуваного судового рішення та його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень має ознаки змови позивача, суддів першої та апеляційної інстанцій, а також свідчить про територіальне та фактичне блокування відповідача у доступі до правосуддя;

судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 червня 2020 року у справі № 760/33833/18, від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, від 26 квітня 2022 року у справі № 712/9611/19-ц

Позиція Верховного Суду

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про незаконність та неправильність судового рішення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвали суду першої інстанції про прийняття заяви щодо збільшення розміру позовних вимог у переліку ухвал, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені окремо від рішення, відсутні.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Верховний Суд зауважує, що у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України передбачено безумовне повернення апеляційної скарги у разі, якщо така подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Винятків, за наявності яких особа може звернутися до суду апеляційної інстанції на зазначене рішення (ухвалу суду першої інстанції), процесуальне законодавство не передбачає.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Установивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2023 року про прийняття заяви щодо збільшення розміру позовних вимог, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув її заявнику.

Доводи касаційної скарги щодо неповноважного складу апеляційного суду Верховний Суд визнає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 2.3.43 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25 (далі - Положення), судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються також: апеляційні та касаційні скарги, що надійшли до суду відповідної апеляційної чи касаційної інстанцій після визначення судді-доповідача у цій судовій справі, якщо провадження не закінчено (підпункт 2.3.44. пункту 2.3 Положення).

Наведене дає підстави для висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не є тим процесуальним рішенням, яким закінчено провадження у справі, а отже, безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що колегія суддів апеляційного суду підлягала самовідводу на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, у зв`язку з тим, що попередня ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги під головуванням судді Цяцяка Р. П. була скасована Верховним Судом.

Посилання заявника на те, що зазначена колегія судів апеляційного суду також ухвалювала рішення від 16 лютого 2022 року, яким ОСОБА_1 повернуто апеляційну скаргу на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 березня 2021 року, Верховний Суд відхиляє, оскільки зазначена ухвала була предметом касаційного перегляду.

Зокрема ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 з посиланням на неповноважний склад апеляційного суду визнано необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження відмовлено.

Аргументи заявника про те, що суд апеляційної інстанції проігнорував приписи частини третьої статті 8 Конституції України, згідно з якою звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини гарантується на підстав Конституції України, та в порушення вимог та в порушення вимог статей 213, 357, 367, 368 ЦПК України належно не перевірив обставини та доводи апеляційної скарги, а тому безпідставно повернув її заявнику є необґрунтованими, оскільки оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, якими врегульовано право на оскарження в апеляційному порядку ухвал суду першої інстанції, у тому числі ухвал, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, що не суперечать положенням Конституції України.

Посилання ОСОБА_1 про те, що швидке складання оскаржуваного судового рішення та його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень має ознаки змови позивача, суддів першої та апеляційної інстанцій, а також свідчить про територіальне та фактичне блокування відповідача у доступі до правосуддя є надуманими, та такими, що не містять сутнісного обґрунтування.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 760/33833/18 не заслуговують на увагу, оскільки у наведеній справі суд касаційної інстанції зробив висновок за інших фактичних обставин. Так, у справі № 760/33833/18 предметом касаційного оскарження була ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та постанова апеляційного суду, ухвалена за наслідками її перегляду. Урахувавши конкретно встановлені судами обставини у справі, Верховний Суд вказав, що за відсутності відомостей про місце реєстрації проживання або проживання відповідача, суд вирішуючи питання про відкриття провадження у справі правильно застосував спеціальне правило частини дев`ятої статті 28 ЦПК України, відповідно до якого позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

У справах № 405/3360/17 та № 712/9611/19-ц суд касаційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог (зміну предмета позову), може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду.

Отже, процесуальною відмінністю справ № 405/3360/17, № 712/9611/19-ц та справи № 459/1610/20, у якій ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, є те, що у першому випадку оскаржувалися ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяв про збільшення позовних вимоги та зміну предмета позову, натомість у другому випадку ОСОБА_1 оскаржував ухвалу суду першої інстанції, якою прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, тобто результат вирішення питання прийняття/неприйняття таких заяв є іншим, як і різні наслідки для учасника справи, який подав відповідну заяву.

Тому наведені висновки суду касаційної інстанції не підлягають врахуванню Верховним Судом під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 .

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального не викликає розумних сумнівів, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року є необґрунтованою.

Висновки

Отже, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України, оскільки правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Полонський Олександр Юрійович, на ухвалу Львівського апеляційного сулу від 12 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак