справа № 439/654/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року Бродівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Бунда А.О.,

за участю секретаря судових засідань Кашуби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Броди в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. Просить суд застосувати наслідки розірвання договору купівлі-продажу товару, а саме: пари кросівок «Nike», від 25.07.2022 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 131 (вісім тисяч сто тридцять одна) грн. 00 коп., 1073грн. сплаченого судового збору та 10 000грн. витрат на професійну правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали на відстані через засоби дистанційного зв`язку договір купівлі-продажу товару, а саме двох пар кросівок «Nike», ціна товару - 16 262,00 гривні. 25 липня 2022 року Покупець замовив та оплатив, а 16 серпня 2022 року отримав вищевказаний товар у відділенні «Нова Пошта». Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року у справі № 450/2883/22 позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової послуги задоволено, договір купівлі-продажу товару, а саме, пари кросівок фірми «Nike» від 25.07.2022 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені ним кошти на виконання договору купівлі-продажу товару від 25.07.2022 року в сумі 8 131грн. На виконання вищевказаного рішення заявник повернув сплачену покупцем за розірваним договором купівлі-продажу суму. 01 березня 2023 року позивач направив відповідачу вимогу про застосування наслідків розірвання договору, в якій просив або повернути товар, який не підійшов і за який позивачем було повернуто кошти у розмірі 8 131 грн., або залишити товар та повернути кошти. На розгляд даної вимоги відповідач мав 30 днів, протягом яких відповіді на вимогу не надіслав, товар або кошти не повернув.

На підставі ст.ст. 1212; 1214 ЦК України просить позов задоволити.

20.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

08.05.2023 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнав, при цьому вказав на некоректне формулювання позовних вимог. Зміст відзиву зводиться до того, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.10.2022 року у справі №450/2883/22 позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової послуги задоволено. Посилання на ч.1 статті 1212 ЦК України є необґрунтованим. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (Справа № 718/1199/21 від 25.04.2023 р.). Відносини щодо укладання договору на відстані, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», зокрема статтею 13 цього Закону. 23 серпня 2022 року відповідач здійснив повернення однієї з пари кросівок, яка йому не підійшла. Товар відправив тим самим способом, що й отримав, а саме через відділення перевізника «Нова Пошта» на адресу ФОП ОСОБА_1 на той же номер відправника (товарно-транспортна накладна №6382 від 23 серпня 2022 року). Позивач товар не прийняв, а відповідач був змушений забрати товар з відділення «Нова Пошта», оскільки зберігання товару є платним. Отже, виходячи з наведених фактів, укладений договір 25 липня 2022 року купівлі-продажу на відстані був розірваний в односторонньому порядку відповідачем 23 серпня 2022 року відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, зазначив, що відповідач не мав наміру зберігати безпідставно набуте майно, відповідно відправив товар позивачу, проте позивач проігнорував звернення відповідача, тим самим порушив права споживача передбачені статтями 12, 13 Закону. Через що відповідач змушений був звернутися до суду з позовом про розірвання договору. Окрім цього, із посиланням на вимоги п.4 ч.5 ст.12 Закону вважає, що кросівки перейшли у його власність його як споживача, без виникнення зобов`язання з оплати їх вартості. Також зазначив, що відповідачем оплачено послуги з надання професійної правової допомоги для підготовки відзиву в розмірі 4700 грн. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

22.05.2023 представником позивача подано відповідь на відзив. Вважає, що доводи, на яких ґрунтується відзив відповідача є безпідставним та таким, що не спростовує наведені позивачем у позові обставини. Зокрема, вважає, що відповідачем порушено вимоги ч.5 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема, не повернення товару (кросівок) та не повідомлення, де він може бути повернутий. Про що свідчить ігнорування відповідачем досудової вимоги позивача про повернення товару або коштів. Щодо доводів відповідача про некоректне формулювання позовних вимог вважає, що якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від покупця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право є позовна вимога про стягнення не отриманих коштів. Такий висновок зокрема підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18, де серед іншого вказано, що розірвання договору саме по собі не має наслідком ані повернення позивачу майна, яке було передано на виконання розірваного договору без зустрічного задоволення, ані виникнення в позивача права власності на це майно, а є підставою для виникнення обов`язку відповідачів повернути це майно. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вважає, що заявлені вимоги відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу є такими, що не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, оскільки такі є не співмірними із складністю цієї справи. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

01.06.2023 ОСОБА_2 подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Щодо доводів позивача про, що відповідач порушив вимоги ч.5 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повернув товар та не повідомив про місце, де він може бути повернутий. Проте вважає, що відповідач розірвав договір купівлі-продажу відповідно до п.3 ч.4 ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів» шляхом повернення цього товару. Відтак, про місце, де товар може бути повернений позивач знав, так як раніше відповідач повертав товар позивачу. Підтвердженням цьому слугує товарно-транспортна накладна №6382 від 23.08.2022, яка наявна в матеріалах справи. Щодо доводів про некоректне формулювання позовних вимог зазначив, що посилання позивача в обґрунтування позовних вимог постановою ВС у справі №916/667/18 від 08.09.2020, вважає, що ця постанова суду не відповідає обставинам даної справи. Окрім цього, зазначив, що ч.2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Наголосив, що права споживачів в разі укладення договору на відстані регулюються ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів. Дана позиція підтверджена постановою ВС у справі № 591/2641/20 від 07.07.2021 та постановою ВС у справі № 235/1462/17 від 16.10.2019. Щодо витрат на професійну правничу правову допомогу вважає їх співмірними із складністю справи, такими, що відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру. Обсяг поданих до документів у справі є пропорційним часу витраченому на їх складання, характер робіт не дублюється.

Сторони в судове засідання не з`явилися подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представник позивача адвокат Комар М.В. позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити.

Представник відповідача адвокат Янків Б.Л. просить відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю.

Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 25.07.2022 року з допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме, через програму мобільного додатку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовив у ФОП ОСОБА_1 товар - дві пари кросівок фірми «Nike» вартістю 16262,00 грн., по 8131,00 грн. кожна.

25.07.2022 ОСОБА_2 оплатив та 16.08.2022 отримав вищевказаний товар у відділенні «Нова Пошта». Під час перевірки товару ОСОБА_2 виявив, що одна модель кросівок відрізняється від тієї, яку він замовляв, а саме, колір бокового логотипу, шнурівок та підошви не був червоним, а рожевим, у зв`язку з чим мав намір повернути товар продавцеві ФОП ОСОБА_1 . Однак, останній прийняти товар відмовився.

Як встановлено з копії товаро-транспортної накладної від 23.08.2022 року №6382 ОСОБА_2 23.08.2022 року повернув ФОП ОСОБА_1 товар - одну пару кросівок, яка не відповідала його замовленню, однак позивач його назад не прийняв, у зв`язку з чим товар був повернутий ОСОБА_2 (а.с.29).

Відтак, через порушення договору купівлі-продажу укладеного на відстані ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про розірвання договору та сплату грошових коштів сплачених за товар.

13.10.2022 Пустомитівським районним судом Львівської області постановлено рішення (справа № 450/2883/22) про розірвання договору купівлі - продажу товару, а саме, пари кросівок фірми «Nike» від 25.07.2022 року, укладеного між фізичною - особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені ним кошти на виконання договору купівлі - продажу товару від 25.07.2022 року в сумі 8131 грн.(а.с.7-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_2 був споживачем вказаних послуг, оскільки мав квитанцію на придбаний товар; недоліки придбаного ним товару кросівок фірми «Nike» мали істотний характер у розумінні ст.678 ЦК України, що свідчить про набуття позивачем права вимагати від відповідача розірвання договору та повернення сплачених коштів.

Позивач у поданій позовній заяві просить суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 8 131грн. як наслідок застосування розірвання договору купівлі-продажу товару, а саме, пари кросівок «Nike», від 25.07.2022, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Як на підставу задоволення своїх позовних вимог посилається на статтю 1212 ЦК України.

Відповідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За приписами ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 по справі №495/2442/16.

Відносини щодо укладання договору на відстані, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2)безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Пунктом 4 частини 5 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Згідно з пунктом 3 частини 4 статті 13 Закону: у разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору.

З матеріалів справи встановлено, що 23 серпня 2022 року ОСОБА_2 здійснив повернення однієї з пари кросівок, яка йому не підійшла. Товар відправив через відділення перевізника «Нова Пошта» на адресу ФОП ОСОБА_1 на той же номер відправника (товарно-транспортна накладна №6382 від 23 серпня 2022 року). ФОП ОСОБА_1 товар не прийняв, внаслідок чого ОСОБА_2 був змушений забрати товар з відділення «Нова Пошта», оскільки зберігання товару є платним. Отже, виходячи з наведених фактів, укладений договір 25 липня 2022 року купівлі-продажу на відстані був розірваний в односторонньому порядку ОСОБА_2 23 серпня 2022 року відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач відправив товар позивачу, проте позивач проігнорував звернення відповідача, чим порушив права споживача передбачені статтями 12, 13 Закону.

Відтак, факт розірвання договору підтверджується товарно-транспортною накладною №6382 від 23 серпня 2022 року, згідно з пунктом 3 частини 4 статті 13 Закону: у разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Отже, відповідач має усі правові підстави зберігати товар.

Вказані обставини позивачем спростовані не були.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищенаведене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Щодо стягнення судових витрат, то суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ ою. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Крім цього, вимогами ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката відповідачем надано договір про надання правової допомоги, платіжну інструкцію, рахунок за підготовку відзиву на позовну заяву, акт прийому-передачі юридичних послуг (а.с.32-36).

Позивачем жодним чином не спростовано розмір вартості витрат на оплату правничої допомоги, тому суд вважає, що слід стягнути з позивача в користь відповідача судові витрати пов`язані з надання правової допомоги в розмірі 4700 грн., які поніс відповідач.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 137,141, 178, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4700 грн. понесених витрати на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 01 червня 2023 року.

Суддя А.О.Бунда