Провадження № 22-ц/802/542/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Черняк О.В.,

прокурора Присяжнюк І.Б.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Луцької окружної прокуратури, яка подана в інтересах держави в особі Луцької міської ради, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів, за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка подана в їх інтересах представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2022 року Перший заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Луцької міської ради. Покликається на те, що 10.11.2017 року на підставі укладених договорів купівлі-продажу за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (1/2 частки) зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна: картоплесховище на 100 т /Н-1/, площею 1571,4 кв.м., картоплесховище на 700 т /Ї-1/, площею 921,8 кв.м., інше приміщення вагової з навісом і стаціонарною ваговою /С-1/ площею 55,4 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 . Вказані об`єкти нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :41:025:0060, площею 1,0362 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, та така є об`єктом комунальної власності (далі земельна ділянка). Згідно інформації Луцької міської ради договір оренди землі з відповідачами з приводу оренди земельної ділянки не укладався, хоча орган місцевого самоврядування повідомляв відповідачів про необхідність оформлення правовідносин щодо оренди землі. Так, за період з 03.03.2021 року по 18.10.2021 року за користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди, відповідачами 31.12.2021 року було сплачено кошти в сумі 54060,63 грн. У свою чергу, 02.09.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було проінформовано про необхідність сплати коштів за період з 19.10.2021 року по 31.08.2022 року, однак останніми така вимога була проігнорована, кошти за користування земельною ділянкою комунальної форми власності не сплачені. Загальний розмір заборгованості за вказаний період становить 125782,42 грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.02.2023 року (а.с. 95) просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Луцької міської ради безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою в розмірі 50742,72 грн., а також понесені Волинською обласною прокуратурою витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2023 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Луцької міської ради безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою в розмірі 50742 грн. 71 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Луцької міської ради судовий збір в сумі 2481 грн., по 1240 грн. 50 коп. з кожної.

В поданій апеляційній скарзі, відповідачі, в інтересах яких діє їх представник ОСОБА_1 , просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши прокурора, представника відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Надаючи правову підставу звернення прокурора в інтересах держави суд першої інстанції правильно врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, та дійшов висновку, що прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", представництва інтересів держави у суді, обґрунтував та довів бездіяльність компетентного органу.

Судом встановлено, що 10.11.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу та зареєстрованих в реєстрі за № 480, 481, 482, набули (кожна окремо) право власності на 1/2 частку у наступному майні: картоплесховище на 1000 т /Н-1/ площею 1571,4 кв.м.; картоплесховище на 700 т /Ї-1/ площею 921,8 кв.м.; інше приміщення вагової з навісом і стаціонарною ваговою /С-1/ площею 55,4 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 16-32).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згадані об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :41:025:0060, площею 1,0362 га, цільове призначення якої - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Державна реєстрація даної земельної ділянки проведена 03.03.2021 року (а.с. 13-14).

Між Луцькою міською радою, з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з іншої сторони, існують правовідносини з приводу користування відповідачами земельною ділянкою з кадастровим номером :41:025:0060, площею 1,0362 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка перебуває у комунальній власності (а.с. 13-15).

Договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладався.

За час користування відповідачами земельною ділянкою з кадастровим номером :41:025:0060 в період з 03.03.2021 року по 18.10.2021 року, ОСОБА_2 було сплачено в дохід органу місцевого самоврядування 54060,70 грн. в якості орендної плати.

Вказана земельна ділянка використовується відповідачами і по даний час, що не заперечується відповідачами.

Наведені обставини свідчать про використання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майна комунальної власності зокрема: земельної ділянки, без оформлення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації цих прав, у відповідності до ст. 125 ЗК України, в період з 19.10.2021 по 30.11.2022 року включно.

Звертаючись до суду з даним позовом, з покликанням на положення глави 83 ЦК України прокурор просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача 50742 грн. 71 коп. за користування земельною ділянкою без достатньою правової підстави.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тобто, відповідачі правомірно володіють нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу 10.11.2017 року, яке знаходиться на спірній земельній ділянці. З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідачів виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловими будівлями, проте речові права відповідачами на земельну ділянку не зареєстровано.

Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Таким чином, речові права відповідачів на земельну ділянку не реєструвались, вони не набули належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовують земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власників об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкт розміщені.

При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Таким чином суд, урахувавши наведені норми матеріального права та обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у відповідачів відсутня, відповідно у Луцької міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, які мав би отримати місцевий бюджет.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набувши у власність нерухоме майно, належним чином не оформили право користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, зокрема: не укладали договору оренди з Луцькою міською радою та не здійснювали державної реєстрації такого права. Отже, договірні правовідносини між сторонами відсутні.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :41:025:0060 в період з 19.10.2021 року по 01.12.2022 року, відповідачі допустили безпідставне збереження коштів орендної плати в розмірі 112478,47 грн. (а.с. 34).

Даний розрахунок здійснений з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка, згідно витягу ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 11302 від 18.10.2022 року, становить 3749282,46 грн. (а.с. 33).

Відтак, розмір орендної плати за використання спірної земельної ділянки за рік становить 112478,47 грн. (з розрахунку: 3749282,46 грн. * 3 відсотки), а за місяць становить 9373,21 грн.

ОСОБА_3 в ході розгляду справи в добровільному порядку було сплачено частину орендної плати за використання спірної земельної ділянки за період з 19.10.2021 року по 01.12.2022 року в розмірі 75039,70 грн. (а.с. 76).

З врахуванням сплаченої відповідачами суми суд вважав , що безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування даною земельною ділянкою на дату постановлення даного судового рішення становить 50742,71 грн.

Заперечуючи щодо правомірності проведення позивачем вказаного розрахунку, сторона відповідачів посилається на ту обставину, що застосування для розрахунку боргу відомостей з витягу із технічної документації з нормативні грошової оцінки земельної ділянки є недоцільним, оскільки такий носить виключно інформаційний характер. Окрім того на думку скаржників в супереч вимогам законодавства при обрахунку за період з 19.10.2021 року по 01.12.2022 витяг з ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 11302 від 18 жовтня 2022 року ( тобто такий який отриманий значно пізніше ніж період, за який нараховується така плата).

Такі доводи апелянта є безпідставними та спростовуються нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, згідно ст.1, ч.5 ст.5 Закону України «Про оцінку земель», це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель» проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (ч. 1 ст.15 зазначеного Закону).

Згідно зі ст.18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Відповідно до ч. 2 ст. 20, ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Луцька розроблена ДП УДНДІПМ «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя, відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого спільним наказом Держкомзему, Мінбудархітектури, Мінагропролітики України та Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/1. Технічна документація затверджена рішенням Луцької міської ради від 25.06.2015 № 75/28, введена в дію 3 01.01.2016.

Враховуючи викладене, сума коштів, заявлена до стягнення з відповідачів, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, із застосуванням коефіцієнта індексації та враховуючи площу земельної ділянки, дати її сформування та з врахуванням сплаченої суми до 19.10.2021.

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.10.2022, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :41:025:0060 становить 3749282,46 грн.

Для визначення розміру коштів, які відповідачі безпідставно без достатньої правової підстави зберегли у себе за рахунок власника цієї ділянки, обрано період з 19.10.2021 по 01.12.2022.

Відповідно до підпункту 288.5.1. п. 288.5 ст. 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше З відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Ставка орендної плати, яка застосовується для розрахунку - 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Щодо витягу з нормативної грошової оцінки, який судом взято за основу при здійсненні розрахунку розміру безпідставно збережених коштів, в тому числі за минулий період, варто зазначити, що: чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі.

Витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з - технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

При цьому відповідач у будь-якому випадку не позбавлений права здійснити і подати до суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). В той же час, такий документ відповідачами по справі поданий не був.

Зазначені висновки містяться також в постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19.

Окружною прокуратурою такий витяг отримано в компетентного органу на момент опрацювання матеріалів на наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру щодо спірної земельної ділянки.

Безпідставними є покликання відповідачів на лист Луцької міської ради від 02.09.2022року у якому, за їх твердженням визначена правильна суму , що підлягала сплаті з користування земельною ділянкою в розмірі 75039,67 грн. Зі змісту згаданого листа, вбачається, що Луцькою міською радою запропоновано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сплатити до бюджету Луцької міської територіальної громади кошти в розмірі 75039, 67 грн, як розрахунок за фактичне використання земельної ділянки комунальної власності. При цьому даний лист не містить жодного розрахунку, щодо сум, які підлягають до сплати. Зокрема: в даному листі відсутнє покликання на ту нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки , яка б мала бути взята за основу при визначення суми, що підлягала до сплати.

Отже, судом правильно визначено суму, яка підлягає до стягнення з відповідачів по справі, розрахунок боргу вмотивований та ґрунтується на нормах чинного законодавства, натомість викладені доводи відповідачів є надуманими, необґрунтованими. Відповідачами викладено власне тлумачення норм земельного законодавства та судової практики. А отже такі доводи не можуть братись до уваги.

За наведених обставин, наданий стороною позивача розрахунок безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою є належним доказом у справі.

Також варто зауважити, що відповідачами та їх представниками вказаний розрахунок боргу належними та допустимими доказами не спростований, свого обґрунтованого розрахунку апелянтами не надано та клопотання про проведення судового експертного дослідження в ході розгляду справи не заявлено.

Необґрунтованими та безпідставними є доводи відповідачів про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Луцької міської ради.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12- 20гс21).

Звернення до суду з вказаною позовною заявою викликано необхідністю вжиття невідкладних заходів до захисту інтересів держави, оскільки не звернення міською радою з таким позовом могло призвести до неможливості в подальшому стягнення значної суми коштів до бюджету міста.

Зважаючи на те, що відповідачі використовують земельну ділянку без правовстановлюючих документів, при цьому не сплачуючи платежів за землю, Луцькою міською радою жодних дій до захисту інтересів територіальної громади міста не вжито, чим завдається шкода інтересам держави.

Про необхідність вжиття заходів до захисту інтересів територіальної громади міська рада знала, оскільки володіла інформацією про відсутність надходжень від використання земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що неодноразово Луцька окружна прокуратура надсилала запити до Луцької міської ради щодо вжиття заходів до стягнення коштів за користування земельною ділянкою відповідачами без правовстановлюючих документів, однак рада не вчинялись дії щодо звернення в досудовому чи судовому порядку до користувачів земельної ділянки про сплату відповідних коштів.

Таким чином, факт невжиття заходів до стягнення безпідставно збережених коштів, як плати за користування вказаною земельною ділянкою, порушує інтереси територіальної громади м. Луцька в особі Луцької міської ради, однак остання не виконувала визначені законом щодо захисту інтересів територіальної громади та не зверталась до суду з відповідним позовом, що було безумовною підставою для захисту інтересів держави прокурором.

Лише після пред`явлення позову прокуратурою вдалось відновити порушені інтереси територіальної громади, оскільки відповідачі частково сплатили заявлену суму коштів.

Безпідставними є доводи відповідачів про порушення норм законодавства при поданні заяви про зменшення позовних вимог.

У зв`язку з частковою сплатою відповідачів коштів після відкриття провадження по справі, позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 43, 49 ЦПК України, подав заяву про зменшення позовних вимог.

Подання заяви про зменшення позовних вимог жодним чином не порушує законних прав відповідачів.

Враховуючи викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Бездоказовими є доводи відповідачів про те, що вони не ухиляються від сплати коштів за користування земельною ділянкою.

Використання земельної ділянки відповідачами впродовж тривалого часу без правовстановлюючих документів призводить до ненадходження до місцевого бюджету значної суми коштів.

Стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою не потребує встановлення вини, оскільки така є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим с факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Докази та обставини, на які посилають відповідачі в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу на підставі доказів, що подані учасниками процесу, дійшов до правильного висновку, що позов підлягає до задоволення.

Однак стягуючи безпідставно збережені кошти орендної плати з відповідачів в розмірі 50742, 71 грн, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до укладених договорів купівлі-продажу за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (1/2 частки) зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна: картоплесховище на 100 т /Н-1/, площею 1571,4 кв.м., картоплесховище на 700 т /Ї-1/, площею 921,8 кв.м., інше приміщення вагової з навісом і стаціонарною ваговою /С-1/ площею 55,4 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Правило статті 360 Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірними зобов`язаннями щодо спільного майна, за умови що даний співвласник мав право укладати цей договір.

Отже, участь кожного співвласника у витратах пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна передбачає необхідність несення витрат, які є необхідними для підтримки спільного майна у належному стані.

Тому відповідачі, кожен зокрема, відповідають в межах своєї частки, тобто з кожного підлягає стягненню по 25371, 35 грн безпідставно збережених коштів, що становить по 1/2 від загальної суми 50742, 71 грн, відповідно до розміру своєї частки.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в даній справі, однак не звернув увагу, що відповідачі не є солідарними боржниками, а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції та доповнити абзац другий резолютивної частини рішення словами "по 25371, 35 гривень з кожного". В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка подана в їх інтересах представником ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2023 року змінити, доповнити абзац другий резолютивної частини рішення словами: «по 25371 (двадцять п`ять тисяч триста сімдесят одній) гривні 35 копійок з кожної.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: