н/п 2/174/90/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2023 року м.Вільногірськ Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря - Килинчук Л.Л.,

представника відповідача - Григор`єва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22.09.2010, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом в заяві. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення. Отже підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України ) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Банком відкрито відповідачу картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 50 000,00 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п.2.1.1.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0 % - для картки «Універсальна голд». Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором та станом на 06.02.2023 має заборгованість у розмірі 32 587,73 грн., з яких: 29 574,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3013,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просять стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи судом повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с.116)

Представник відповідача Григор`єв Д.В. в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що відповідач заперечує факт укладення кредитного договору б/н від 22.09.2010, та в наданій позивачем копії анкети-заяви, на яку він посилається як на укладений кредитний договір, взагалі не зазначено про бажання відповідача укласти кредитний договір, оскільки ніяких посилань саме на отримання відповідачем кредиту немає. Заява не містить даних якою послугою мав намір скористатися відповідач: тип банківської карти, розмір кредитного ліміту та номер банківської картки, як і не містить даних про видачу відповідачу кредитної картки. Крім цього, позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що відповідач отримував будь-яку кредитну картку з ПІН-кодом, з зазначенням типу такої кредитної картки, номеру кредитної картки, розміру кредитного ліміту, розміру процентної ставки та строку кредитування та, що відповідач отримував від позивача в кредит будь-яку грошову суму. Більше того, позивач наполягає, що уклав кредитний договір з відповідачем 22.09.2010, однак в розрахунку заборгованості та у виписці за договором за період 27.10.2008-08.02.2023, позивач зазначає, що відповідачу начебто був наданий кредитний ліміт 21 000,00 грн. тільки 25.10.2012, тобто через більше чим 2 роки після підписання відповідачем анкети-заяви (22.10.2010), що додатково вказує на те, що ніякого кредитного договору між сторонами не укладалося. Окрім цього, відповідач надав виписку за договором б/н за період з 27.10.2008, однак якщо вірити вищевказаній анкеті-заяві, вона була підписана відповідачем тільки 22.10.2010, тому не зрозуміло, що за договір б/н існував між позивачем та відповідачем з 27.10.2008 на підставі якого зроблена виписка. Довідка позивача б/н та без дати складання про підписання відповідачем кредитного договору та надання останньому чотирьох кредитних карток, починаючи з 2008 року по 2019 рік, не є належним доказом передачі-отримання відповідачем зазначених карток, приймаючи до уваги, що складена одноособово працівником позивача без погодження викладеної в ній інформації з відповідачем. Тобто, позивач має можливість надавати будь-які довідки, будь-якого змісту і на власний розсуд зазначати в цих довідках інформацію, яка йому вигідна. У свою чергу, інформацію викладену позивачем в складених ним довідках повинні підтверджувати офіційні документи на підставі яких така інформація викладена (наприклад: розписка відповідача про тримання ним кредитної картки, акт прийому-передачі кредитної картки, документ з підписом відповідача на документі, відповідно до якого йому передана кредитна картка). Позивачем же двосторонніх документів про отримання відповідачем від позивача кредитних карток не надано, що робить інформацію викладену в зазначеній довідці неналежним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій тільки однієї сторони (банку). Така довідка не повинна бути прийнята судом як належний доказ, про що зазначається в постанові Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.10.2020 у справі № 644/888/18.

Крім того, в письмовій формі між відповідачем та позивачем кредитний договір не укладався, належних доказів передачі відповідачу кредитних карток та користування кредитними коштами позивач суду не надав, та як вбачається з наданих позивачем копії витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», копії витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», вказані Тарифи та Умови та правила, не підписані відповідачем, а тому, виходячи із правої позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, з якої слідує, що умови та правила надання банківських послуг розроблені Банком і не підписані іншою стороною, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, умови сплати відсотків за користування кредитом, сплати штрафних санкцій та інше, викладені в вищевказаних Умовах та правилах надання банківських послуг, не можуть бути застосовані у відношеннях між відповідачем та позивачем, що відповідно виключає будь-яке нарахування відповідачу відсотків та їх стягнення.

Окрім цього, позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, який би відповідав нормам, викладеним в «Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, якій зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 р. за № 168/704 (зі змінами).

Так, відповідно до п.2.1. вказаного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

При цьому, у відповідність до п.2.5. вказаного Положення, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися первинним бухгалтерським документом і відповідно бути належним доказом кредитного боргу відповідача з урахуванням правової позиції викладеної в постанові від 14.06.2018 у справі № 364/737/17.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, позивачем надано до суду завірену анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22.09.2010, з якої слідує, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відомостей про те, що відповідач бажає отримати від позивача кредит, його розмір та отримання кредитної картки вказана анкета-заява не містить (а.с.34).

На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов цього договору між сторонами, позивачем також надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.35) та копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які підписані уповноваженою особою банку та не містять дати їх редакції, також вказані документи не містять підпису відповідача (а.с.36-59).

На підтвердження розміру заборгованості відповідача, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.09.2010, згідно якого відповідач станом на 06.02.2023 має заборгованість у розмірі 32 587,73 грн., з яких: заборгованості за тілом кредиту 29 574,73 грн., заборгованість за простроченими відсотками 3 013,00 грн. (а.с.5-31).

Згідно платіжного доручення № ІНВ98В3WET від 28.02.2023, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн. (а.с.1).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься в постановах Верховного суду України від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16, від 14.07.2020 у справі № 174/108/19, від 20.10.2020 у справі № 644/888/18.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві відповідача від 22.09.2010 процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.09.2010, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» (Тарифами Приватбанку) та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», як невід`ємними частинами спірного договору, погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

До того ж, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі саме кредитного договору, що відповідач заперечує, а у анкеті-заяві від 22.09.2010 зазначено лише те, що відповідач погодився на укладення договору про надання банківських послуг, що не є тотожним отриманню кредитних послуг, а анкета-заява не містить даних про те, якою послугою мав намір скористатись відповідач, яку картку просив оформити на своє ім`я, бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт їй було встановлено; також відсутні істотні умови договору (базова процентна ставка, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше).

Крім того, доказів того, що відповідач отримував кредитну картку і кредитні кошти та користувався ними, номер отриманої картки, строк її дії та дату видачі матеріали справи також не містять.

До того ж надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк».

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг могли неодноразово змінюватися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин 22.09.2010 до моменту звернення до суду із вказаним позовом 13.03.2023, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову, а підпису відповідача про ознайомлення з ним цей документ не містить.

Дана позиція узгоджується в позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019).

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про отримання саме кредитних коштів, їх розмір та сплату відсотків за користування цими коштами, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Крім того, банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено умови обслуговування чотирьох видів карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD», проте матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитної картки, та її типу, тому підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків, комісій за користування кредитною карткою та порушення термінів виконання кредитних зобов`язань відсутні. Також, вказані Тарифи користування кредитною карткою не містять підпису відповідача, а, отже їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду від 19.05.2021 у справі № 330/301/20-ц.

Також, позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 32 587,73 грн., оскільки на підтвердження їх розміру позивачем надано лише відповідні розрахунки, які самі по собі не можуть бути єдиним та безумовним доказом розміру вказаної заборгованості за кредитним договором. Та й самі розрахунки викладені незрозуміло, оскільки, у графах складових заборгованості містять лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому визначити за ними час та період утворення заборгованості у відповідача та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі № 315/353/17.

Суд не приймає у якості допустимого доказу у справі виписку за договором, в якому вказані дані про рух коштів по карткам № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 (а.с.65-108), оскільки позивачем не надано доказів, що ці картки є кредитними та їх було відкрито саме відповідно до укладеного між банком та відповідачем договором № б/н від 22.09.2010 і останній отримував ці кредитні картки та користувався ними.

До того ж, відомості, зазначені у даній виписці, не підтверджують факт отримання відповідачем кредиту, оскільки вказана виписка містить лише відомості про здійснення фінансових операцій, і встановити з наданих даних час виникнення кредитних зобов`язань у відповідача, утворення та розмір заборгованості по кредитним коштам та її складові, перевірити правильність нарахування заборгованості, неможливо.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.06.2018 у справі № 733/608/16-ц.

Крім того, суд не приймає у якості допустимих доказів у справі довідку про отримання відповідачем за договором № б/н вказаних в довідці карток (а.с.33) та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на відповідача, згідно якої останньому у період з 25.10.2012 по 08.11.2021 спочатку встановлено кредитний ліміт в розмірі 21 000,00 грн., який в послідуючому збільшено до 50 000,00 грн. та зменшено до 0,00 грн. (а.с.32), оскільки вказані документи складені одноособово представником банку та не містять відомостей про дату договору, за яким відповідачу було видано ці картки та встановлено кредитний ліміт, а доказів отримання відповідачем цих карток на підставі заповненої ним 22.09.2010 анкети-заяви позивачем не надано і не доведено яку саме суму (тіло кредиту) відповідачем отримано.

Окрім цього, як вбачається з вищезазначених довідок, дата відкриття картки № НОМЕР_4 та старт карткового рахунку датовано 27.10.2008, однак анкета-заява була підписана відповідачем тільки 22.09.2010, тобто через два роки після відкриття даної картки.

Вказане відповідає правовій позиції, зазначеній в постанові Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі № 330/301/20-ц.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011, заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем, поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному останнім розмірі, наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів і за наданими позивачем доказами суд позбавлений можливості визначити, які саме правовідносини виникли між сторонами, тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.09.2010 у розмірі 32 587,73 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст.207, 526, 626, 628, 633, 638, 639, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 274-279, 280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 травня 2023 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова