Справа 242/7413/19
Провадження № 6/242/112/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В. Г., при секретарі Кідрон О. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що 21.06.2023 року Селидівським міським судом Донецької області у справі №242/7413/19 ухвалено рішення, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором з січня 2017 року по грудень 2019 року включно в розмірі 162192,00 грн., що становить заборгованість за тілом кредиту, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1214,41 грн. з кожного з відповідачів. Заявником із додержанням встановлених строків було подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду та ухвалою від 26.07.2023 року з суду першої інстанції було витребувано цивільну справу, а ухвалою від 13.09.2023 року було відкрито апеляційне провадження у справі, яке триває по теперішній час. Однак на виконання рішення було видано виконавчий лист від 27.07.2023 року. Тобто виконавчий лист було видано до набрання рішенням законної сили, отже помилково. Внаслідок помилково виданого виконавчого листа приватним виконавцем винесено були розпочаті виконавчі дії, накладено арешт на розрахункові рахунки. У тому числі на зарплатний рахунок, що є єдиним джерелом прибутку для заявника, її батьків пенсіонерів та її малолітньої дитини.

На підставі зазначеного просить визнати таким. що не підлягає виконанню виконавчий лист Селидівського міського суду Донецької області від 27.07.2023 року у справі №242/7413/19, виданий на примусове виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21.06.2023 року у справі №242/7413/19.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено наступне.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.06.2023 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково, стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором з січня 2017 року по грудень 2019 року включно в розмірі 162 192 грн. 00 коп. , що становить заборгованість за тілом кредиту, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнено зі ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 214 грн. 41 коп., стягнено зі ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 214 грн. 41 коп., яке набрало законної сили 24.07.2023 року.

27.07.2023 року на виконання вище зазначеного рішення було видано виконавчий лист.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 року, яка надійшла на адресу Селидівського міського суду Донецької області 31.07.2023 року, було витребувано з Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06.09.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21.06.2023 року залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21.06.2023 року у справі №242/7413/19 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Згідно з вимогами, передбаченими частиною 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц).

З вказаного вбачається, що чинне цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у разі встановлення обставин, які б свідчили про те, що такий виконавчий лист у момент його видачі видано помилково, безпідставно або необґрунтовано у зв`язку з відсутністю обов`язку у боржника.

З матеріалів справи вбачається, що Селидівським міським судом Донецької області 21.06.2023 року було винесено рішення суду, яке було відправлено до ЄДРСР 21.06.2023 року, тому строк на апеляційне оскарження закінчився 24.07.2023 року, виконавчий лист у справі було видано 27.07.2023 року, а ухвала Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 року надійшла на адресу суду лише 31.07.2023.

На час видачі виконавчого листа відомостей щодо подання апеляційної скарги суду не було відомо, виконавчий лист було видано після строків встановлених на апеляційне оскарження, тому на час видачі виконавчого листа не було підстав вважати, що виконавчий лист було видано помилково.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Так згідно п. 1 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

В свою чергу, безпідставне визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, призведе до ненадходження до бюджету суми виконавчого збору у розмірі 10% від стягуваної суми, за наявності на те відповідних підстав згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий лист не був виданий помилково, а з матеріалів справи не вбачається, що боржником були виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості стягувачу у строк до дати видачі виконавчого листа, тому правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» наслідком прийняття апеляційної скарги на рішення суду до розгляду, за яким видано виконавчий документ є зупинення виконавчого провадження, а не визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, оскільки у відповідності до ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає зупиненню, у разі прийняття апеляційної скарги до розгляду на рішення відповідно до якого було видано виконавчий лист, враховуючи те, що апеляційним судом по день розгляду справи не було вирішено питання про відкриття апеляційного провадження, а також враховуючи те, що судом не було встановлено, що виконавчий документ було видано помилково або з інших, визначених положеннями частини 2 статті 432 ЦПК України, підстав суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Приватного акціонерного товариства «Збагачувальна фабрика «Україна» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того суд звертає увагу заявника, що він не позбавлений права звернутися з відповідною заявою та ухвалою про відкриття апеляційного провадження до виконавця стосовно зупинення виконавчого провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення..

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 260, 273, 354, 359, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя