ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4739/23 Справа № 214/3246/22 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/3246/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке постановлено суддею Сіденком С.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого посилалась на те, що 13.12.2021 року позивачкою було отримано від державного виконавця Корабельного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий напис, вчинений 25.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстровим №9328 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.10.2008 року у розмірі 68 765,00 грн.

Даний виконавчий напис перебуває з 18.09.2018 року на примусовому виконанні у Корабельному відділі ДВС, виконавче провадження №57193837.

З даним виконавчим написом позивач не погоджується, оскільки жодних правових підстав для вчинення вказаної нотаріальної дії у приватного нотаріуса не було, нотаріус не пересвідчився у відсутності спору між сторонами, вчинив виконавчий напис на підставі не нотаріально посвідченого договору кредиту та вчинив напис, стягнувши з позивача заборгованість, яка не відповідає дійсному розміру боргу, та здійснив стягнення коштів на підставі пунктів постанови, які скасовано.

У зв`язку з викладеним, позивач просила суд стягнути визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9328, вчинений 25.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.10.2008.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №9328, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.10.2008 року.

Стягнуто з Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 10 400 (десять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року залишено без задоволення заяву представника відповідача Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» Істамової Ірини Володимирівни про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2022 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з банку витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10400,00 грн.

Посилається на порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поверхнево поставився до вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну допомогу.

Вказує, що матеріали справи не містять детального опису робіт виконаних адвокатом та розрахунку витрат із зазначенням витраченого часу.

Вважає, що справа не є складною.

Наполягає, що суд першої інстанції без достатніх підстав стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Вважає за необхідне заявити суду вимогу про застосування строку позовної давності, оскільки позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом.

Виконавчий напис № 9328, вчинений 25.09.2017 року, позивач звернулась до суду з позовом лише у липні 2022 року.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що апеляційна скарга не обґрунтована та її слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне на обґрунтоване.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 25.09.2017 року вчинено виконавчий напис, яким з ОСОБА_3 , що є боржником за кредитним договором №б/н від 01.10.2008 року, укладеним з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнуто заборгованість у загальному розмірі 68 765,00 грн.

Сума заборгованості складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 4 980,87 грн, залишку заборгованості за відсотками у розмірі 54 252,46 грн, пені та комісії у розмірі 3 400,00 грн, штрафу у розмірі 3 131,67 грн та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3000,00 грн.

Строк, за який проводиться стягнення 8 років 9 місяців 30 днів, а саме з 01.10.2008 по 31.08.2017. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання 3 роки. Виконавчий напис набрав законної сили з 25.09.2017. Зареєстровано в реєстрі за №9328 (а.с. 9, 70).

На підставі вказаного виконавчого напису Корабельним відділом ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18.09.2018 відкрито виконавче провадження ВП №57193837. Боржником вказано ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Крім того, у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем винесені постанови від 26.02.2020 року про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, про арешт коштів боржника. За інформацією про виконавче провадження в АСВП, станом на 24.06.2022 року виконавче провадження №57193837 завершено (а.с. 7-8, 11).

ОСОБА_3 після укладення шлюбу 18.09.2015 року з ОСОБА_4 , змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 31).

З 21.05.2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14.06.2018 року.

Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи, наданою приватним нотаріусом Бондар І.М., 25.09.2017 року до приватного нотаріуса звернувся представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором №б/н від 01.10.2008 року, укладеним ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ АТ «ПРИВАТБАНК», для стягнення боргу у загальному розмірі 65 765,00 грн, з яких заборгованість за кредитом - 4 980,87 грн, заборгованість за відсотками - 54 252,46 грн, пеня та комісія - 3 400,00 грн, штраф - 3 131,67 грн.

До вказаної заяви представником банку надані оригінал кредитного договору, оригінал виписки з особового рахунку боржника, вимога про усунення порушень до за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, установчі документи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 71).

ОСОБА_2 01.10.2008 року підписала анкету-заяву №070943728, згідно з якою отримала у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 78).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому представником банку приватному виконавцеві, активно користуватися карткою ОСОБА_2 почала 12.08.2008 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, востаннє 29.11.2014 року у розмірі 200,00 грн, в результаті чого станом на 25.09.2017 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 4 980,87 грн, за відсотками у розмірі 54 252,46 грн (з яких 271,38 грн за відсотками на поточну заборгованість, 53 981,08 грн за відсотками на прострочену заборгованість), пені та комісії у розмірі 3 400,00 грн, штрафу у розмірі 3 131,67 грн (з яких 500 грн фіксована частина, 3 131,67 грн процентна складова) (а.с. 80-82).

З наданих приватним нотаріусом документів вбачається про повідомлення позивача менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення ним кредитних зобов`язань, що підтверджується письмовою вимогою банка від 15.09.2017, яка направлена ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 19.09.2017 року (а.с. 75, 76).

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд першої інстанції обґрунтовано прйишов до висновку, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже, виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на наявність в матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом Загоруйко Г.А. правничої допомоги позивачці, враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10400,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису має існувати, а також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме у наданій приватному нотаріусу анкеті-заяві від 01.08.2008 року , укладеною з позивачем, відсутні посилання на домовленості сторін про розмір відсоткової ставки, комісії, види та розмір неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, а тому колегія суддів вважає, що при винесені виконавчого напису нотаріусом заборгованість позивачки перед банком не є безспірною.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач пропустила строки звернення до суду з даним позовом у зв`язку з чим відповідач вважає за необхідне заявити суду вимогу про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Загальна позовна давність, відповідно до ст.257 ЦК України встановлюється о три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів спарви, Виконавчий напис № 9328 вчинений 25.09.2017 року. 13.12.2021 року позивач від державного виконавця дізналася про існування вказаного виконавчого напису та у липні 2022 року звернулася з позовом до суду.

Належних доказів, що свідчать про те, що спірний виконавчий напис позивач отримала раніше або що їй було відомо про його виконання відповідач не надав.

Тобто, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Крім того, відповідач звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення, не ставив питання про застосування строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції поверхнево поставився до вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси позивачки у справі за вищевказаним позовом представляє адвокат Загоруйко Г.А. на підставі договору про надання правової допомоги №133/2021 від 03.12.2021, ордеру від 24.06.2022 №1022120 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 14.09.2019 серії ЗР №21/2285 (а.с. 15-17).

Позивач під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10400,00 грн. Розмір витрат підтверджується рахунком-фактурою та актом наданих послуг №133/2021/214/3246/22/1 від 26.07.2022 року за договором №133/2021 про надання правової допомоги від 21.10.2021 року з наведеним у ньому розрахунку робіт (а.с. 35-36).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 400,00 грн. При цьому в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, що спростовують висновок суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 31 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: