Справа № 296/4912/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Пасічник А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" № 1510/07-02 від 15.11.2021 року був прийнятий на посаду старшого наукового співробітника відділення Бюро у м. Києві за сумісництвом, за строковим трудовим договором до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та затвердження директором відповідного рішення Вченої Ради про обрання кандидата на посаду за підсумками конкурсу з 16.11.2021 року з неповним робочим часом з відпрацюванням 10 годин на тиждень роботою у середу та четвер з 13 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин та у п`ятницю з 15 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин пропорційно відпрацьованого часу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису у розмірі 9178, 00 грн у місяць.

Натомість, відповідач під приводом змін в організації виробництва і праці, а також скорочення штату працівників припинив дію трудового договору та звільнив позивача з роботи згідно оскаржуваного наказу №374/07-02 від 29.06.2022 року.

Вважає оскаржуваний наказ №374/07-02 від 29.06.2022 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено порядок вивільнення працівників, встановлений ст.49-2 КЗпП України та Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Згідно повідомлення відповідача від 05.05.2022 №150/5-22/22 з 05.05.2022 року трудові відносини з позивачем були тимчасово призупинені на період воєнного стану. У повідомленні відповідач не вказав ні норми чинного в України законодавства щодо організації трудових відносин в умовах воєнного стану, якими керувався при прийнятті рішення, ні спосіб електронної комунікації та обміну документами з питань трудових відносин, який був би прийнятний для позивача згідно ст.7 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

23.06.2022 року відповідач надіслав позивачу засобами месенджеру Viber повідомлення, яке датоване 21.06.2022 року, про скорочення посади старшого наукового співробітника відділення Бюро у м. Києві, яку позивач обіймав. Як зазначено в електронному повідомленні підставою для скорочення посади є затверджена Міністерством юстиції України нова структура від 31.05.2022 та штатний розпис від 13.06.2022 року на 2022 рік, однак, з цими документами позивача не ознайомили.

Водночас у своєму повідомленні від 21.06.2022 року відповідач інформував позивача про обмеження норм частини третьої статті 32 КЗпП України у період дії воєнного стану та подальше його звільнення 30.06.2022 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

У день звільнення 30.06.2022 року відповідач не ознайомив позивача з наказом про звільнення та не виплатив всі суми, що належали позивачеві при звільненні.

На електронне звернення від 05.07.2022 року щодо ознайомлення з наказом про звільнення представник відповідача надіслала позивачу фотокопію оскаржуваного наказу №374/07-02 від 29.06.2022 року, зі змістом якого позивач не згоден.

Так, згідно пункту 1 наказу №374/07-02 від 29.06.2022 з позивачем припинено дію трудового договору з 30.06.2022 року за скороченням штатів.Згідно пункту 2 оскаржуваного наказу №374/07-02 від 29.06.2022 позивача було звільнено з роботи з посади старшого наукового співробітника відділення-Бюро у м. Києві за сумісництвом 0, 25 ставки за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначає, що у своєму повідомленні про скорочення посади відповідач посилається саме на частину 2 статті 3 Закону № 2136-IX від 15.03.2022 та зміни, внесені до статті 32 КЗпП України, якими передбачено, що у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 КЗпП України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці не застосовуються, однак, відповідач не врахував інші передбачені ст.32 КЗпП України норми щодо припинення дії трудового договору в умовах змін в організації виробництва і праці.

Так, частиною 4 статті 32 КЗпП України передбачено, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

При цьому відповідач не запитував, а позивач не надавав відповідачу відмови щодо роботи в нових умовах, а трудовий договір з позивачем не був припинений за пунктом 6 статті 36 КЗпП як передбачається Кодексом.Відтак норми частини 3 статті 32 КЗпП України не можуть застосовуватися відповідачем при звільненні позивача за ч.1 ст.40 КЗпП України. Водночас відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Під час вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва й праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва й праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що "Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій" (тобто вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП).

Вважає, що положення частини четвертої статті 49-2 Кодексу стосуються виключно тих працівників, зміна організації виробництва й праці яких безпосередньо пов`язана з виконанням заходів під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію й штати воєнного часу.

Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" застосування статті 49-2 КЗпП України не обмежено.

Тобто, у випадку вивільнення працівників під час дії воєнного стану у зв`язку зі змінами в організації виробництва й праці (скорочення штату), не пов`язаними з виконанням мобілізаційних завдань, порядок, передбачений частинами першої-третьої статті 49-2 Глави ІІІ-А Кодексу, щодо вивільнення працівників застосовується у повному обсязі.

Отже відповідач не дотримався порядку вивільнення працівників при змінах в організації виробництва і праці, передбачених частинами першої-третьої статті 49-2 КЗпП України, та безпідставно застосував норми ч.3 статті 32 КЗпП при звільненні позивача за п.1 ст.40 КЗпП України.

Крім того, відповідач, користуючись воєнним станом в Україні, протиправно створив умови штучного скорочення штату працівників, про що свідчать публікації відповідача на своєму офіційному веб-сайті про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади старшого наукового співробітника відділення Бюро у м. Києві від 23.06.2022 року.

Дії відповідача свідчать, що оголошене скорочення штату працівників та подальше звільнення працівників відбулось без достатніх для цього підстав, є протиправним, необґрунтованим та як наслідок створюють вкрай важкі умови для вивільнених працівників в умовах воєнного стану.

Також зазначає, що у зв`язку з незаконним звільнення позивача з роботи відповідач має сплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день прийняття судом рішення, однак, відповідачем порушено порядок розрахунку при звільненні позивача.

Згідно з пунктом 3 оскаржуваного наказу №374/07-02 від 29.06.2022 відповідач виплатив позивачу компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, однак, відповідач не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за 20 календарних днів невикористаної соціальної відпустки за 2021 та 2022 роки, яка надається одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, згідно статей 19, 20 та частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки". Отже з відповідача підлягає до стягнення компенсація за 20 днів невикористаної позивачем соціальної відпустки за період 2021 та 2022 роки.

06.07.2022 позивачем було надіслано заяву до відповідача щодо здійснення перерахунку заробітної плати за період роботи, здійснення виплати невикористаної соціальної відпустки, а також вказано на порушення з боку відповідача під час звільнення, оскільки при звільненні за скорочення штату позивачу не запропоновано іншої посади за оголошеним у відповідача конкурсом.

Крім того, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу за період роботи надбавки за науковий ступінь, науковий стаж та вчене звання, які згідно вимог до посади старшого наукового співробітника відділення Бюро у м. Києві є обов`язковими.

Відповідач у відповіді на заяву від 04.08.2022 №Д-18 відмовив у перерахунку заробітної плати з урахуванням встановленої чинним законодавством надбавки за науковий ступінь і вчене звання.

Зазначає, що умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз, порядок обчислення стажу роботи для встановлення щомісячної надбавки за вислугу років працівникам державних спеціалізованих установ судових експертиз, схему посадових окладів працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз та розміри надбавок за кваліфікаційні класи судових експертів визначено Постановою Кабінетом Міністрів від 30.03.2011 № 314.

Так, згідно пункту 4 Постанови за вчене звання доцента, старшого наукового співробітника встановлюється доплата в граничному розмірі 25% посадового окладу (ставки заробітної плати), за науковий ступінь кандидата наук - у граничному розмірі 15% посадового окладу (ставки заробітної плати).

Зазначені доплати встановлюється працівникам якщо їх діяльність за профілем збігається з наявним вченим званням. За наявності у зазначених працівників двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

Отже встановлені чинним законодавством доплати до посадових окладів за вчене звання та науковий ступінь мали бути донараховані до посадового окладу, оскільки Міністерством юстиції України присвоєно позивачу кваліфікацію судового експерта 3-го класу, що відповідає профілю діяльності за експертною спеціальністю 10.9. у відповідача на посаді старшого наукового співробітника відділення Бюро у м. Києві.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди зазначає, що від дня незаконного звільнення у спосіб, який порушує норми чинного трудового законодавства в умовах воєнного стану в Україні і принижує честь та ділову репутацію, позивач пережив сильні душевні хвилювання, пов`язані з невизначеністю подальшої трудової діяльності.

Зазначає, що є батьком трьох дітей і змушений задовольняти потреби сім`ї та неповнолітніх дітей, апротиправне звільнення в умовах воєнного стану створює надзвичайно важкі умови для повного забезпечення потреб сім`ї, важкий морально-психологічний тиск та тягар щодня.

Протиправні дії відповідача завдали позивачу неймовірного болю та моральних страждань, змушують тривалий час відчувати приниження честі, гідності та сформованої ділової репутації, відчай та дискомфорт у спілкуванні з колегами у вищій освітянській та науковій спільності.

Упродовж 2021-2022 років позивач проходив навчання та у квітні 2022 року та успішно склав іспит, у результаті чого ЦЕКК при Міністерстві юстиції України присвоєно кваліфікацію судового експерта 3-го класу.

Натомість відповідно до пункту 12 розділу V Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 №301/5, визначено підстави анулювання свідоцтва судового експерта, зокрема, з підстави звільнення працівника з НДУСЕ.

Таким чином незаконний наказ про звільнення позивача з роботи призводить не лише до протиправного втручання відповідача у трудові права позивача, а і до протиправного анулювання свідоцтва, що тягне за собою подальшу неможливість позивача працювати за здобутою кваліфікацією судового експерта, що завдає моральної шкоди та втрати немайнового характеру у вигляді душевних страждань.

Суму моральної шкоди до відшкодування позивач оцінює із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає, що моральна шкода у розмірі 18000 грн є цілком відповідною.

Враховуючи вищевикладене просить позов задовольнити.

11.08.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду (а.с.23-24).

31.08.2022 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.26).

15.11.2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.40-42) та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що позивачем пропущено строк для пред`явлення позову у справах про поновлення на роботі. Так, відповідно до чинного законодавства у справах про поновлення на роботі застосовується найкоротший строк позовної давності, а саме 1 місяць. Відлік цього строку розпочинається з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки позивач працював у ННЦ ІСЕ за сумісництвом, то трудова книжка в ННЦ ІСЕ не знаходилась. У зв`язку із тим, що територіально позивач не знаходився у м. Харкові та не прибув до установи у день свого звільнення, про що був обізнаний, а відділ кадрів знаходиться безпосередньо у м. Харкові 05.07.2022 року за допомогою месенджера «Viber» ОСОБА_1 була надіслана копія наказу про його звільнення, однак, у позовній заяві ОСОБА_1 не надає доказів поважності причин пропущення строку позовної давності.

Також зазначає, що у зв`язку із затвердженням Міністерством юстиції України структури Національному науковому центрі "Інститут судових експертиз ім. юл. проф. М. С. Бокаріуса" від 31.05.2022 та штатного розпису від 13.06.2022 наказом директора ННЦ ІСЕ від 20.06.2022 № 14/07-01 з 01.07.2022 була введена в дію нова структура ННЦ ІСЕ у новій редакції, відповідно до якої посада, яку обіймав позивач, підлягала скороченню.22.06.2022 за допомогою месенджера "Viber" позивача було повідомлено про скорочення посади, тобто до введення в дію нової структури за 10 днів, що не суперечить чинному законодавству.

Стосовно твердження позивача щодо зволікання із наданням письмових відповідей на його заяви зі сторони відповідача зазначає, що, незважаючи на активні бойові дії на території м. Харкова та Харківської області всі звернення ОСОБА_1 розглядались відповідно до Закону України "Про звернення громадян", яким чітко встановлені терміни розгляду звернень. Враховуючи викладене порушень чинного законодавства або зволікання із розглядом звернень ОСОБА_1 з боку ННЦ ІСЕ не має.

Відносно посилання позивача щодо невиплати йому компенсації за 20 календарних днів невикористаної соціальної відпустки за 2021 та 2022 роки, то згідно ст.19, 20, ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки" відпустка надається одному з батьків, які мають двох або більше дітей до 15 років і для нарахування даної суми необхідна довідка, яка підтверджувала б ненаданнявищевказаної відпустки одному з батьків. Разом із заявою, що надійшла до ННЦ ІСЕ 07.07.2022 року, позивач долучив довідку, тому ОСОБА_1 виплата була здійснена у серпні 2022 року у сумі 2725, 00 грн. Враховуючи наведене твердження щодо невиплати компенсації за соціальну відпустку є інформацією, що не відповідає дійсності.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 18 000 грн відповідач заперечує в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів його моральних страждань чи підтвердження порушень його прав з боку ННЦ ІСЕ. Крім того, позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між скороченням його посади та зниження його життєдіяльності.

Вважає, що законних підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 , стягнення на його користь моральної шкоди, а також стягнення з ННЦ ІСЕ середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

05.12.2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.49-53).

Зазначає, що наведені представником відповідача у відзиві заперечення проти позову безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованість позовних вимог позивача про незаконність звільнення та стягнення у зв`язку з цим на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, доплат до вченого звання та моральної шкоди.

Щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору зазначає, що відповідачем не заперечується, що лише 05.07.2022 року за допомогою месенджера "Viber" відповідач надіслав позивачу фотокопію наказу про звільнення та лише 04.08.2022 повідомив про порядок нарахування та перерахунку коштів за невикористану соціальну відпустку.Відтак, саме відповідачем не дотримано норми чинного законодавства щодо своєчасного та у повному розмірі розрахунку працівника при звільненні, що стало поважною причиною незначної затримки подання позовної заяви до суду.

Отже, оскільки відповідач не заперечує факт пропущення строку вручення позивачу наказу про звільнення згідно ст.47 КЗпП України, непроведення своєчасного розрахунку за невикористану соціальну відпустку у день звільнення та неповідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені при звільненні, тому заперечення відповідача у цій частині є необгрунтованими.

Щодо введення нової структури ННЦ ІСЕ та порядку звільнення позивача зазначає, що структуру та штатний розпис ННЦ ІСЕ введено в дію з 01.07.2022 року.Водночас, згідно пункту 1 наказу зобов`язано відділ кадрів та керівників структурних підрозділів забезпечити персональне повідомлення працівників, яких стосуються зміни в штатному розписі, з урахуванням обмеження норм частини третьої статті 32 КЗпП України у період дії воєнного стану, згідно прийнятого Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ.Отже, відповідач невірно застосував норми чинного трудового законодавства України під час зміни структури і штатного розпису підприємства, а також не врахував зміст і порядок застосування норм частини третьої статті 32 КЗпП України в умовах воєнного стану.

Щодо виплати коштів за невикористану соціальну відпустку, ненарахування надбавки за науковий ступінь, науковий стаж та вчене звання в день звільнення зазначає, що відповідач листом від 04.08.2022 №Д-18 повідомив позивача, що для перерахунку коштів за невикористану соціальну відпустку необхідно надіслати реквізити, однак, такі дії відповідача свідчать про умисну та безпідставну затримку з виплати належних позивачу коштів при звільненні, адже відповідач вже здійснював виплати заробітної плати позивачу у попередні періоди роботи та свідомий щодо реквізитів позивача.Тож вбачається, що з дати звернення позивача 06.07.2022 до дати виплати коштів за невикористану соціальну відпустку у розмірі 2193, 62 грн минуло майже 2 місяці і відповідач всіляко зволікав з виплатою коштів. До того ж виплата зазначених сум відбулась набагато пізніше звернення позивача з позовом до суду.Відтак, відповідач грубо порушив норми чинного трудового законодавства в умовах воєнного стану, чим позбавив позивача можливості працювати за отриманою кваліфікацією судового експерта та належно забезпечувати багатодітну сім`ю засобами до існування під час війни в Україні.

Крім того, відповідач не надав жодних обґрунтованих заперечень чи локальних нормативних актів, які б спростовували вимоги позивачапро нарахування і виплату надбавок та вчене звання доцента, старшого науковогоспівробітника в розмірі 25% посадового окладу (ставки заробітної плати), за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15% посадового окладу (ставки заробітної плати) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року № 314, які встановлюється працівникам, якщо їх діяльність за профілем збігається з наявним вченим званням.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди зазначає, що відповідач зверхньо ставиться до позивача проводячи паралелі між навантаженням на 0, 25 ставки старшого наукового співробітника та неможливістю у зв`язку з цим втрати нормальних життєвих зв`язків чи зниження активної життєдіяльності.

Натомість у позовній заяві позивач вказав, що відповідно до пункту 12 розділу V Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 №301/5, визначено підстави анулювання свідоцтва судового експерта, зокрема, з підстави звільнення працівника з НДУСЕ.

Отже незаконний наказ про звільнення позивача з роботи призвів не лише до протиправного посягання відповідача на трудові і майнові права позивача, а й може призвести до протиправного анулювання свідоцтва судового експерта, що тягне за собою подальшу неможливість позивача працювати за здобутою кваліфікацією судового експерта.

Зазначене визначається саме як втрата нормальних життєвих зв`язків в професійній сфері діяльності позивача, а також є наслідком моральних страждань позивача, що призвело до втрат немайнового характеру у вигляді сильних душевних переживань , тому відшкодування моральної шкоди у розмірі 18 000, 00 грн є цілком розумним утамуванням почуття публічної образи і приниження за весь період незаконного звільнення з роботи.

13.02.2023 року позивачем подано до суду заяву щодо розрахунку середнього заробітку та уточнення позовних вимог (а.с.79-81).

Зазначає, що відповідно до наказу від 15.11.2021 № 1510/07-02 "Про прийом на роботу" позивача прийнято на посаду старшого наукового співробітника відділення-Бюро у м. Києві за сумісництвом з посадовим окладом 9178, 00 грн в місяць (0, 25 окладу).

Згідно довідок про доходи вбачається, що протягом 2021-2022 років оклад позивача змінювався по періодам, від чого залежить і розмір доплат 25% посадового окладу за вчене звання доцента та 15% посадового окладу за науковий ступінь кандидата наук.

Отже 0, 25 посадового окладу становить:в період з 16.11.2021 по 31.12.2021 2294, 50 грн,в період з 01.01.2022 по 31.03.2022 2486, 25 грн, з 01.04.2022 посадовий оклад 3091, 54 грн.

При цьому, оскільки з травня 2022 року трудові відносини були тимчасово призупинені на період воєнного стану, тому дані довідки щодо посадового окладу у розмірі 226, 02 грн не відповідають дійсності та не можуть братися до обрахунку.

Розрахунок доплат:

МісяцьОкладДоцент (25%)Кандидат наук (15%)
Листопад 20212294, 50259, 70155, 82
Грудень 20212294, 50573, 63344, 18
Січень 20222486, 25621, 56372, 94
Лютий 20222486, 25621, 56372, 94
Березень 20222486, 25621, 56372, 94
Квітень 20223091, 54772, 89463, 73
3470, 89 грн.2082, 54 грн.

Вважає, що з відповідача підлягає до стягнення 25% посадового окладу за вчене звання доцента у розмірі 3470, 89 грн та 15% посадового окладу за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 2082, 54 грн за весь період роботи позивача.

Щодо розрахунку середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 01 липня 2022 року по 14 лютого 2023 року зазначає, що трудові відносини з позивачем були припинені з травня 2022 року на період дії воєнного стану.

Таким чином розмір середньої заробітної плати розраховано з виплат за попередні два місяці роботи та доплат, які підлягають виплаті і які враховуються при обрахунку середньої заробітної плати:

Місяць/ робочих днівЗаробітна платаДоцент (25% окладу)Кандидат наук (15% окладу)Загальний розмір
Березень , 23621, 56372, 946644, 73
Квітень , 54772, 89463, 734328, 16

що сумарно становить 10972, 89 грн (за березень та квітень 2022 року) / 43 (відпрацьовані робочі дні періоду) = 255, 18 грн (середньоденна заробітна плата).

Період вимушеного прогулу становить 161 робочий день (до 13.02.2023 включно).

Таким чином з відповідача підлягає стягненню: 41083, 98 грн середній заробіток за весь час вимушеного прогулу:

255, 18 * 161 (робочих дні) з них: 21 день (липень 2022), 23 (серпень 2022), 22 (вересень 2022), 21 (жовтень 2022), 22 (листопад 2022), 21 (грудень 2022), 22 (січень 2023), 9 (лютий 2023); - 3470, 89 грн (25% посадового окладу за вчене звання доцента); - 2082, 54 грн (15% посадового окладу за науковий ступінь кандидата наук).

Враховуючи вищевикладене просить суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням вказаних розрахунків.

13.02.2023 року позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат (а.с.83-84).

Зазначає, що між позивачем та адвокатом Шишовим М.Ю. укладено договір №08/1/2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.08.2022 року та сторонами підписано акт №1 приймання-передачі наданих послуг за договором, невід`ємною частиною якого є додаток 1 щодо деталізації наданих адвокатом послуг та їх вартості з урахуванням складності виконуваних завдань та витраченого часу.

При цьому сторонами договору погоджено, що при оцінці вартості послуг, що надаються адвокатом, буде використано рішення Ради Адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.17.2021 року.

У зв`язку з цим сторони погодили, що вартість послуг адвоката за годину роботи з клієнтом становить - не менше 250 грн/год.; за підготовку позову 4000 грн; за підготовку інших процесуальних документів по справі (з урахуванням складності) не менше 500 грн за годину роботи; за участь адвоката у судовому засіданні 2500 грн.

Позивач погодив вартісну оцінку наданих послуг та прийняв надані адвокатом послуги правничої допомоги у справі №296/4912/22 та має сплатити адвокату гонорар у загальному розмірі 12250, 00 грн.

Крім того, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1020, 00 грн, що підтверджується квитанцією від 10.08.2022 року.

Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1020, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12250, 00 грн.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав. Після оголошеної перерви не з`явилися, згідно поданої заяви просять закінчити розгляд справи за їх відсутності (а.с.97).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Після оголошеної перерви не з`явився, згідно поданої заяви просить закінчити розгляд справи за його відсутності (а.с.98).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що наказом Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" від 15.11.2021 року "Про прийом на роботу" №1510/07-02 ОСОБА_1 прийнято на посаду старшого наукового співробітника відділення-бюро у м.Києві за сумісництвом, за строковим трудовим договором до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та затвердження директором відповідного рішення Вченої Ради про обрання кандидата на посаду за підсумками конкурсу з 16.11.2021 року з неповним робочим часом з відпрацюванням 10 годин на тиждень роботою у середу та четвер з 13 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин та у п`ятницю з 15 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин пропорційно відпрацьованого часу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису у розмірі 9178, 00 грн у місяць (а.с.15).

Згідно повідомлення Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" від 05.05.2022 №150/5-22/22 позивача повідомлено, що з 05.05.2022 трудові відносини з ним як із сумісником тимчасово призупиняються на період воєнного стану (а.с.17).

Наказом №14/07-01 від 20.06.2022 "Про підготовку заходів до введення в дію структури та штатного розпису Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" наказано структуру Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" від 31.05.2022 та штатний розпис, затверджений Міністерством юстиції України від 13.06.2022 року, ввести в дію 01.07.2022 року у зв`язку з чим відділу кадрів, керівникам структурних підрозділів ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" забезпечити персональне повідомлення працівників, яких стосуються зміни в штатному розписі, з урахуванням обмеження норм ч.3 ст.32 КЗпПУ у період дії воєнного стану згідно прийнятого Закону України від 15.03.2022 №2136-IХ (а.с.43).

Відповідно до листа Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" від 22.06.2022 позивача повідомлено, що наказом директора від 20.06.2022 №14/07-01 вводиться в дію нова Структура ННЦ "ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" у новій редакції та штатний розпис на 2022 рік, відповідно до яких посаду, яку позивач обіймає, скорочено, тому з урахуванням обмеження норм ч.3 ст.32 КЗпПУ у період дії воєнного стану згідно прийнятого Закону України від 15.03.2022 №2136-IХ позивача буде звільнено 30.06.2022 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.18).

Як вбачається з до долученого до матеріалів справи скірншоту веб-сторінки (режим доступу: hniise.gov.ua/14949- zaproshumo-na-robotu-do-nnts-se-m-zasl-prof-m-s-bokarusa. html) Національний науковий центр "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" 23.06.2022 оголосив конкурс за заміщення вакантних посад, у тому числі провідного наукового співробітника відділення Бюро у м.Києві (а.с.22).

Наказом №374/07-02 від 29.06.2022 припинено дію трудового договору з ОСОБА_1 , старшим науковим співробітником відділення Бюро у м.Києві (за сумісництвом 0, 25 ставки) 30 червня 2022 року за скороченням штатів; звільнено з роботи ОСОБА_1 , старшого наукового співробітника відділення Бюро у м.Києві (за сумісництвом 0, 25 ставки) 30 червня 2022 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням штатів) та зазначено підставу звільнення - повідомлення про скорочення (а.с.16).

07.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до директора ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" із заявою про здійснення перерахунку заробітної плати за весь період роботи з урахуванням доплат по надбавкам за науковий ступінь (к.т.н.) та вчене звання (доцент), які відповідають профілю діяльність за експертною спеціальністю 10.9; виплатити компенсацію за невикористану соціальну відпустку у розмірі 20 днів за 2021 та 2022 роки (а.с.19).

Листом Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" від 04.08.2022 №Д-18 позивача повідомлено, що відповідно до чинного законодавства надбавки за науковий ступінь, вчене звання та інші надбавки, які передбачені законом, встановлюються відповідно до подання керівника структурного підрозділу із зазначенням дати, з якої встановлюється надбавка, однак, вищевказаного подання від керівника відділення Бюро у м.Києві на встановлення позивачу надбавок до відділу кадрів не надходило, тому нарахування надбавок не відбулося (а.с.20).

Наказом №490/07-02 від 09.08.2022 "Про виплату компенсації за додаткову соціальну відпустку" Дрейсу Ю.О., звільненому з роботи 30.06.2022 наказом №374/07-02 від 29.06.2022, наказано виплатити компенсацію за невикористані щорічні додаткові соціальні оплачувані відпустки як такому, що має двох або більше дітей віком до 15-ти років за 2021 рік 10 календарних днів та за 2022 рік-10 календарних днів, а загальною кількістю 20 календарних днів (а.с.44).

Згідно розрахункового листа від 03.11.2022 року (а.с.45) ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористані щорічні додаткові соціальні оплачувані відпустки у сумі 2193, 62 грн.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 дійсно працював у відділенні-бюро у м.Києві Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса" Міністерства юстиції України з 16.11.2021 по 30.06.2022; форма працевлаштування за сумісництвом; займав посаду старшого наукового співробітника на 0, 25 ставки. Загальна сума доходу за період з 16.11.201 по 30.06.2022 без урахування аліментів становить 29002 грн 77 коп; з 03.05.2022 тимчасово призупинені трудові відносини на час воєнного стану; у липні 2022 року нарахована компенсація за 15 календарних днів невикористаної відпустки та вихідна допомога; у серпні 2022 року нарахована компенсація за 20 календарних днів невикористаної додаткової соціальної відпустки згідно наказу від 09.08.2022 №490/07-02 (а.с.69).

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ч.4 ст.49-2 КЗпП України вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Верховний Суд у постанові по справі № 761/41149/16-ц від 29.01.2020 року зазначив, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення.

Враховуючи вищезазначені обставини суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України не дотримана процедура звільнення працівника.

Так, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивачу було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації при звільненні, а саме у Національному науковому центрі "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса".

Таким чином наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу №374/07-02 від 29.06.2022 року про звільнення ОСОБА_2 з посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту першого частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України та поновлення його на посаді з 30.06. 2022 року.

Факт незаконного звільнення позивача відповідно до вимог ст.235 КЗпП України дає підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Під час визначення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу суд враховує час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 30.06.2022, по день надання позивачем розрахунку, тобто по 13.02.2023 включно, розмір середньоденної заробітної плати, який визначений за березень, квітень 2022 року згідно розрахунку, наданого позивачем, та який становить 255, 18 грн, і визначає розмір суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у розмірі 41083, 98 грн.

Згідно п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" на користь ОСОБА_1 25% посадового окладу за вчене звання доцента у розмірі 3470 грн 89 коп, 15% посадового окладу за науковий ступінь кандидата наук за весь період роботи у розмірі 2082 грн 54 коп., то слід зазначити, що умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз, Порядок обчислення стажу роботи для встановлення щомісячної надбавки за вислугу років працівникам державних спеціалізованих установ судових експертиз, схему посадових окладів працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз та розміри надбавок за кваліфікаційні класи судових експертів, визначено Постановою Кабінетом Міністрів від 30.03.2011 № 314.

Згідно пункту 4 Постанови за вчене звання доцента, старшого наукового співробітника встановлюється доплата в граничному розмірі 25% посадового окладу (ставки заробітної плати), за науковий ступінь кандидата наук у граничному розмірі 15% посадового окладу (ставки заробітної плати).

Таким чином наявні підстави для нарахування позивачеві 25% посадового окладу за вчене звання доцента у розмірі 3470 грн 89 коп, 15% посадового окладу за науковий ступінь кандидата наук за весь період роботи у розмірі 2082 грн 54 коп.

При цьому суд зазначає, що наданий позивачем детальний розрахунок сум, які підлягають до стягнення, відповідачем не спростований, альтернативного розрахунку не надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 №4 судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції №3057-9332-6001-5452 від 10.08.2022 року за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992, 40 грн (а.с.13).

Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі позивач звільнений.

Таким чином наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 275, 70 грн за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди та 1984, 80 грнсудового збору на користь держави, ураховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то на підтвердження понесених витрат представник позивача надав договір про надання правової допомоги від 01.08.2022, укладений між адвокатом Шишовим М.Ю. та Дрейсом Ю.О., акт №1 приймання-передачі наданих послуг за договором №08/1/2022 від 01.08.2022 від 12.02.2023, деталізацію наданих послуг професійної правничої допомоги з урахуванням складності виконуваних завдань та витраченого часу (а.с.86-87, 88, 89).

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Враховуючи надані суду докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 12250, 00 грн.

Стосовно посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку для подання позовної заяви, встановленого ст.233 КЗпП України, суд зазначає, що посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку на звернення до суду є безпідставними, оскільки поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов`язують оточуючих, органи державної влади та інших суб`єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу та поблажливість до працівника, тому перевіряючи доводи позивача щодо поважності пропуску цього строку, суд приходить до висновку, що причини пропуску є поважними в розумінні статті 234 КЗпП України для поновлення його строку звернення до суду. При цьому суд враховує незначний проміжок часу, на який цей строк пропущено.

Керуючись ст.ст.4, 81, 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" №374/07-02 від 29.06.2022 року "Про припинення трудового договору з ОСОБА_2 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого наукового співробітника віддділення-Бюро у м. Києві за сумісництвом, за строковим трудовим договором до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади та затвердження директором Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" відповідного рішення Вченої Ради про обрання кандидата на посаду за підсумками конкурсу з 30 червня 2022 року.

Стягнути з Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 41083 (сорок одна тисяча вісімдесят три) грн 98 коп.

Стягнути з Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" () на користь ОСОБА_1 25% посадового окладу за вчене звання доцента у розмірі 3470 (три тисячі чотириста сімдесят) грн 89 коп, 15% посадового окладу за науковий ступінь кандидата наук за весь період роботи у розмірі 2082 (дві тисячі вісімдесят дві) грн 54 коп.

Стягнути з Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" () на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) 00 грн.

Стягнути з Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" () на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн 70 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12250 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн 00 коп.

Стягнути з Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" () на користь держави судовий збір у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач :

ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1

Відповідач:

Національний науковий центр "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса", м.Харків, вул. Золочівського, 8-а

Cуддя Н. М. Анциборенко