Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/7097/23
Провадження №: 2/332/2284/23
У Х В А Л А

іменем України

01 грудня 2023 р. м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Ретинська Ю.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Солтіс Ірини Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Солтіс Ірини Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, в порушення вимог ст. 177 ч. 4 ЦПК України до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору за вимоги: про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання позивача на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору в частині цих вимог є безпідставним, оскільки позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком двох категорій позовів: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

У позовній заяві позивач фактично заявляє такі вимоги: 1) стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 35688,40 грн; 2) компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 3117,45 грн; 3) стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

Згідно ст. 1 ч. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5 заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.

Тобто, виплата за рішенням суду компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівнику не відноситься до виплат, пов`язаних з оплатою праці, перелічених в Інструкції.

В постанові Верховного Суду від 21.12.2019 р. (справа №243/10489/17-ц) зазначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати.

За змістом приписів статей 1, 2 Закону України № 108/95-ВР «Про оплату праці», ст. 1 Закону України №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини доходів за своєю правовою природою не є складовою заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк грошових доходів (заробітної плати), за виконану роботу у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Виплата компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передбачена актом законодавства (Законом №2050-III), а тому не є компенсаційною виплатою в структурі заробітної плати в розумінні ч.3 ст. 2 Закону № 108/95-ВР.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Тобто, позивач звільнений від сплати судового збору тільки за пред`явлення вимоги про стягнення з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 35688,40 грн.

Таким чином, позивачу потрібно сплатити судовий збір за вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року становить 2684 гривні, таким чином судовий збір за кожну майнову вимогу (про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 1073,60 грн та не більше 13420 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених уі 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Тому в порядку ст.185 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для їх усунення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Солтіс Ірини Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачеві, що згідно зі ст. 185 ЦПК України, позивач повинен усунути виявлені недоліки позовної заяви не пізніше десяти днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху. У випадку невиконання ухвали заява вважається неподаною і підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ю.І. Ретинська