ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7640/23
провадження № 2/753/4697/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Іващенко Ю.О.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

У С Т А Н О В И В:

10.05.2023 адвокат Нєсвєтов В. Г. звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з в інтересах ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 15.05.2023 позовну заяву залишено буз руху з огляду на те, що перевірки зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суд установив, що відповідно до квитанції № 71138 від 09.05.2023, наданою позивачем на підтвердження сплати судового збору за розгляд судом позовної заяви, судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 2 300,00 грн не зарахований оскільки в призначенні платежу зазначено «*;101; НОМЕР_1 ; Судовий збір, за позовом Нєсвєтова Вадима Геннадійовича , Дарницький районний суд міста Києва», тобто судовий збір сплачений за розгляд іншої позовної заяви.

Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, 26.05.2023 судовий збір за квитанцією квитанції № 71138 від 09.05.2023 зараховано саме за розгляд позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Отже, недоліки позову в цій частині суд вважає усунутими.

Водночас, під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд установив наступне.

На обґрунтування вимог позову позивач надав копію розписки від 21.09.2022, за змістом якої ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 230 000,00 грн, яку зобов`язався повернути 21.12.2022.

За результатами вивчення позовної заяви та доданих до неї документів суд встановив підстави для визнання подання даного позову зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом цивільного судочинства учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (пункт 11 частини 3 статті 2, частина 1 статті 44 ЦПК України).

За змістом положень цивільного процесуального закону зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню правильного рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату.

Частиною 2 статті 44 ЦПК України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, серед яких подання завідомо безпідставного позову.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина 3 статті 44 ЦПК України).

Відповідно до положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідачем є особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 1046 цього Кодексу дає визначення договору позики як договору, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже за змістом наведених положень цивільного законодавства позивачем у справі про стягнення боргу за договором позики може бути лише позикодавець (його правонаступник), а відповідачем - позичальник (його правонаступник).

Незважаючи на те, що представнику позивача Нєсвєтову В. Г. як фахівцю в галузі права має бути достовірно відомо про належний суб`єктний склад учасників спору у справах цієї категорії, змістом позовних вимог у даній справі є вимоги про стягнення боргу за договором позики, заявлені позичальником (боржником) до позикодавця (кредитора), що явно суперечить змісту спірних правовідносин.

Отже цей позов є завідомо безпідставним, а тому суд визнає його подання зловживанням процесуальними правами та вбачає підстави для повернення позовної заяви, оскільки її прийняття буде суперечити завданням та основним засадам цивільного судочинства.

Керуючись нормами ст. 44, 185, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати подання адвокатом Нєсвєтовим В. Г. в інтересах ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики зловживанням процесуальними правами.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Маркєлова