ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/14696/20

провадження № 22ц/818/1012/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник відповідачів ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року в складі судді Рибальченко Л.М.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Позовна заява мотивована тим, що він є управителем будинку, споруди або групи житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова. У його господарське відання передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто він набув статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду.

Вказав, що між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста Харкова та відповідачами як власниками квартири АДРЕСА_1 та споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28 листопада 2006 року №95/1 зі змінами, внесеними в 2007 та 2009 роках.

Зазначив, що він належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій.

Однак, відповідачі свого обов`язку щодо проведення оплати за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території належним чином не виконують, внаслідок чого у них утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2007 року по 01 вересня 2020 року у розмірі 24 298,61 грн.

З метою стягнення заборгованості він звертався до суду. 20 листопада 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 6098,73 грн, який за заявою відповідачів скасовано.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 квітня 2007 року по 01 вересня 2020 року у розмірі 24 298,61 грн та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 9381,50 грн; стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь судовий збір у розмірі 811,58 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 через представника подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду змінити та в задоволенні позовних вимог Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» відмовити у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не перевірено розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підставі саме первинних документів щодо господарських операцій з надання ним послуг. Позивач зобов`язаний складати та зберігати первинні документи на підтвердження господарських операцій з надання житлово-комунальних послуг: договори, специфікації, акти виконаних робіт та наданих послуг, накладні, кошториси, однак суду він їх не надав. Доказів на підтвердження обсягу наданих послуг позивач теж не надав. Між сторонами не узгоджено істотних умов договору про надання послуг. Вони жодного разу не сплачували позивачу за надання послуг, тим самим не прийняли його публічної пропозиції щодо укладення договору. Вони вимагали від позивача укладення з ними індивідуального письмового договору, адже він здійснює свою діяльність недобросовісно, розмістив біля стін їхнього гаражу сміттєві баки з порушенням санітарних та протипожежних норм.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідачів утворилась заборгованість з оплати послуг з утримання житлових приміщень будинку і прибудинкової території, яка підлягає стягненню з них на користь позивача у межах позовної давності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 1999 року № НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 вересня 2020 року (а. с. 19-20, 21-22).

Місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстроване за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 02 жовтня 2020 року та відомостями ГУДМС України (а. с. 23, 32-34).

28 листопада 2006 року у спецвипуску газети «Слобода» № 95 опубліковано договір про надання житлового-комунальних послуг, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вказані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором (а. с. 10).

Умовами договору передбачено, що його сторонами є Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (виконавець) та власник (наймач, орендар) квартири, інших житлових та/або нежитлових приміщень (споживач). Предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг, зокрема, з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим; визначено права та обов`язки, відповідальність сторін договору. Зазначено, що договір набуває чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо інше не буде заявлено споживачем в письмовій формі.

У спецвипусках газети «Харьковские известия» № 8 від 13 лютого 2007 року та № 13 від 29 грудня 2009 року опубліковано зміни до вказаного вище договору (а. с. 12, 13).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №1186 від 20 грудня 2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (а. с. 14).

Надання послуг здійснюється Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №893 від 20 грудня 2011 року з наступними змінами, зокрема, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11 травня 2018 року № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» (а. с. 15-18).

Зокрема, до переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій входить: прибирання прибудинкової території, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем зливної каналізації, обслуговування димових та вентиляційних каналів, технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, освітлення місць загального користування, енергопостачання ліфтів (а. с. 18).

З довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що у абонента ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 квітня 2007 року по 01 серпня 2020 року у розмірі 24 486,43 грн (а. с. 7-10).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування шкоди, спричиненої майну, компенсації за моральну шкоду, спричинену діями позивача внаслідок неналежного надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території до спільного розгляду з первісним позовом.

У січні 2023 року представник відповідачів подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону № 1875-IV).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону №1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 3-1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, який введено в дію з 01 травня 2019 року, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» обслуговує житловий будинок АДРЕСА_3 .

Відповідачі є співвласниками квартири у вказаному будинку. У встановленому законом порядку вони не відмовлялись від надання послуг Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, ними не надано. Доказів того, що вартість послуг, нарахована позивачем, не відповідає тарифам, встановленим відповідними рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради, матеріали справи також не містять. Розмір заборгованості в межах строку позовної давності відповідачами не спростовано.

Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мають обов`язок оплатити Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» вартість отриманих послуг.

Встановивши, що відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, враховуючи заявлене відповідачами клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відповідачів щодо того, що вони не приймали пропозицію щодо укладення договору про надання послуг, не сплатили жодного платежу протягом строку дії договору, судова колегія відхиляє.

З пункту 22 договору про надання житлово-комунальних послуг вбачається, що цей договір укладений згідно з пунктом 3 статті 205, статей 642, 643 ЦК України та набирає чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено споживачем в письмовій формі, та вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду.

Вказаний договір відповідав формі і змісту (умовам) типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 642/1575/19, провадження № 61-16364св19.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частині третій статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, а споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як власники квартири у будинку, який обслуговує позивач, не звертались до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір та не довели, що їх волевиявлення на укладення публічного договору не було вільним.

За таких умов, їхні доводи щодо відсутності договірних відносин між ними та позивачем є безпідставними.

Таким чином, з урахуванням публічного договору про надання житлово-комунальних послуг м. Харкова, який опублікований 28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Слобода», наявністю пропозиції підприємства укласти такий договір та відсутністю з боку відповідачів заперечень, між підприємством та відповідачами склались фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, про що свідчить відкритий особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідачі не надали належних та допустимих доказів того, що вони відмовились від укладення договору з позивачем. Вказане свідчить про прийняття пропозиції з їхнього боку на укладення договору згідно з частиною третьою статті 205 ЦК України.

Сама по собі несплата послуг ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не свідчить про не укладення договору.

Доводи апеляційної скарги відповідачів щодо того, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження господарських операцій з надання житлово-комунальних послуг, а також доказів на підтвердження обсягу наданих послуг судова колегія відхиляє, адже обставини щодо належного виконання підприємством умов договору з надання житлово-комунальних послуг матеріалами справи не спростовуються. З вимогами щодо перевірки якості наданих послуг відповідачі до управителя не звертались. Акти-претензії, які б свідчили про ненадання послуг чи надання їх неналежної якості, не складались. Отже, відповідачами будь-яким чином не спростовано надання позивачем їм житлово-комунальних послуг належної якості.

Верховний Суд у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 910/8861/20 виснував, що сама лише відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій.

Посилання відповідачів на те, що вони вимагали від позивача укладення з ними індивідуального письмового договору, адже він здійснює свою діяльність недобросовісно, розмістив біля стін їхнього гаражу сміттєві баки з порушенням санітарних та протипожежних норм, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не мають значення для розгляду цієї справи. У разі, якщо відповідачі вважають свої права порушеними діями позивача, вони не позбавлені права на звернення до суду чи правоохоронних органів з власними вимогами з цього приводу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.