Номер провадження: 22-ц/813/4744/23
Справа № 947/8866/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Байрамова Олександра Володимировича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк», на рішення Київського районного суду м. Одеса від 21 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2021 року позивач АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2006/13-2.06/799 від 20 вересня 2006 року, заборгованість 509324, 21 дол. США та витрати зі сплати судового збору у в розмірі 78682,11 грн. Зазначаючи, що 20 вересня 2006 року АКБСР "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого з 15 жовтня 2019 року є АТ "Альфа Банк", та ОСОБА_2 уклали договір кредиту №2006/13-2.06/799. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором 2006/13-2.06/799 від 20 вересня 2006 року між АКБСР "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №б/н від 20 вересня 2006 року. В порушення умов договору позичальник ОСОБА_2 зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 03 березня 2021 року склалася заборгованість за кредитом - 191136,46 дол. США, за відсотками - 31819,57 дол. США. На підставі викладеного, враховуючи, що боржником заборгованість не погашена, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що 12 липня 1975 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. 15 квітня 1994 року за договором купівлі-продажу на спільні кошти подружжя був придбаний житловий будинок, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 . Рішенням Одеської міської ради №3896-IV від 21 квітня 2005 року земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , було передано у приватну власність ОСОБА_1 та 20 вересня 2006 року вказану земельну ділянку за іпотечним договором було передано в іпотеку АКБСР "УКРСОЦБАНК". Відповідач зазначає, що представникам АКБСР "УКРСОЦБАНК" було достеменно відомо про те, що предмет іпотеки був набутий у власність в зареєстрованому шлюбі, а відтак передача в іпотеку спільного майна потребувала нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя. Станом на день укладання іпотечного договору на земельній ділянці знаходився житловий будинок, в якому проживали ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , та проживають зараз. Відсутність реєстраційних даних житлового будинку неможливо вважати належним та достатнім описом предмета іпотеки, що у свою чергу свідчить про невідповідність іпотечного договору вимогам законодавства, що є підставою для відмови АТ "Альфа-Банк" в задоволенні позовних вимог. В заяві про застосування строку позовної давності представник відповідача посилається на те, що 09 листопада 2010 року ухвалено рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-963/2010 рік про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за договором кредиту №2006/13-2.06/799 в сумі 2 058 226,29 грн. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2020 року по справі №947/19366/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 квітня 2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О., про звернення стягнення на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Також 02 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за заявою АТ "Укрсоцбанк" було вчинено виконавчий запис, яким звернуто стягнення на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто позивач ініціює наразі подвійне стягнення на предмет іпотеки шляхом виконавчого напису та звернення до суду з позовом. Представник відповідача вказує, що враховуючи те, що банк у 2010 році пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то відповідно до ст. 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до майнового поручителя (іпотекодавця) ОСОБА_1 протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту (т. 1, а. с. 1-3).

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 21 грудня 2022 року позовні вимоги залишено без задоволення (т. 1, а. с. 194-200).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції адвокат Байрамов Олександр Володимирович, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», звернувся до суду із апеляційною скаргою. В якій просить замінити позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Сенс Банк», оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 вересня 2006 року, у розмірі 509324,21 дол. США, на користь АТ «Сенс Банк», стягнути з відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 196705,28 грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що право на звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотеко держателя виникло моменту невиконання основного зобов`язанням за зміненим строком виконання основного зобов`язання, а саме з початку 2010 року, то строк позовної давності у 3 роки, збіг на початку 2013 року. Однак апелянт вказує, що вищезазначений висновок суду першої інстанції є хибним, так як 17 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до АТ «Альфа-Банк» про врегулювання заборгованості та підтвердженням, що претензій до банку не має, також було подано заяву про розподіл грошових коштів у розмірі 20000,0 дол. США, у той же час між останніми було укладено додаткову угоду до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 20 вересня 2006 року. Тому підписання додаткової угоди від 17 червня 2020 року, добровільне внесення коштів на виконання додаткової угоди, тим самим підтверджує зі сторони ОСОБА_2 визнання заборгованості перед банком, за таких підстав строк позовної давності відлічується з дати порушення зобов`язань за додатковою угодою (т. 1, а. с. 202-233).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження (головуючий суддя Семиженко Г.В.) (т. 1, а. с. 238) та ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2023 року справу призначено до розгляду (т. 1, а. с. 242).

У зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_4 , протоколом повторного автоматизованого розподілу цивільних справ між суддями від 21 березня 2023 року справу розподілено на колегію суддів: головуючий суддя Приходько Л.А., суддів Базіль Л.В., Склярську І.В. (т. 2, а. с. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року справу призначено до розгляду (головуючий суддя Приходько Л.А.) (т. 2, а. с. 3).

У зв`язку з достроковим закінченням відрядження судді Херсонського апеляційного суду Приходько Л.А. , згідно рішення Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 червня 2023 року, цивільну справу було розподілено на колегію суддів: головуючого суддю Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р. Д. (т. 2, а. с. 7).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.06.2023 справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, який був зареєстрований канцелярією апеляційного суду 01.03.2023, відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що сторони не передбачали умов про збільшення строку позовної давності, при цьому відповідач зазначає, що переривання перебігу строку позовної давності можливо лише в межах позовної давності. Тому відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги про підписання ОСОБА_2 17.06.2020 додаткової угоди до кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки вказана додаткова угода була підписана поза межами позовної давності (т. 1, а.с. 245-246).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Судові повістки, які направлялися відповідачам поверталися до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а.с. 26-29).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що оскільки банк у 2010 році пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою, то відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до майнового поручителя (іпотекодавця) ОСОБА_1 протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Отже, право на звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотекодержателя виникло з моменту невиконання основного зобов`язання за зміненим строком виконання основного зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а саме з початку 2010 року. Зважаючи на те, що до вимог Договору іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки збіг на початку 2013 року.

Оскільки в Договорі іпотеки сторони не передбачили умов про збільшення строку позовної давності, то підлягає застосуванню загальний строк, визначений ст. 257 ЦК України.

Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи 20.09.2006 року між АКБСР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №2006/13-2.06/799, відповідно до якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах, визначених цим Договором (т. 1, а.с.5-7).

Відповідно до п. 1.1.2 погашення кредиту здійснюється з січня 2007 по серпень 2026 року.

Відповідно до п. 1.2. кредит надається позичальнику для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.3. протягом одного робочого дня з дати укладення кредитного договору банк укладає з ОСОБА_1 іпотечний договорів про передання в іпотеку земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 заставною вартістю 1 429 000 грн.

Відповідно до п. 1.3.2 протягом трьох місяців після завершення будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здачі його в експлуатацію та отримання позичальником правовстановлюючих документів, укласти договір іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.09.2006 року між АКБСР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 , був укладений Іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. (т. 1, а.с.8-9).

Відповідно до вказаного іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником Основного зобов`язання земельну ділянку, площею 0,1000 гектара, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ №296173, виданого Біляївським районним відділом земельних ресурсів 25.01.2006 року на підставі рішення Одеської міської ради від 21.04.2005 №3896-IV, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №58.

17.06.2020 ОСОБА_2 звернулась до АТ «Альфа Банк» з заявою, якою повідомила, що через фінансову кризу втратила можливість сплачувати платежі за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 2006/13-2.06/799 від 20.09.2006, що укладені нею з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк». Станом на 17 червня 2020 року фінансовий стан залишається вкрай тяжким та вона не має жодних активів для погашення заборгованості. Тому ОСОБА_2 просила розглянути питання щодо врегулювання кредитної заборгованості будь-яким чином на розсуд банку та зазначила, що будь-яких претензій до банку не має (т. 2, а.с. 219).

17.06.2020 між ОСОБА_2 та АТ «Альфа Банк» була укладена додаткова угоди до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 2006/13-02.06/799 від 20.09.2006, відповідно до якого станом загальна сума заборгованості позичальника за договором складає 509 321 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ станом на дату укладання цієї Додаткової угоди становить 13 620 743 грн 13 копійок. Сторони домовилися про порядок повернення заборгованості за Договором (т. 1, а.с. 216-217).

В матеріалах справи міститься квитанції від 17.06.2020, яка підтверджує, що ОСОБА_2 перерахувала 20 000 доларів США, що на дату платежу еквівалентно 534 848 грн в якості сплати заборгованості за кредитним договором від 20.09.2006 (т. 1, а.с. 218).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечував щодо написання заяви та укладення додаткової угоди до кредитного договору, не спростовував вказаних обставин, доказів існування інших обставин (визнання недійсною додаткової угоди, повне виконання зобов`язання) матеріали справи не містять.

22.03.2021 АТ «Альфа Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019) звернулися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,1000 гектара, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2006/13-2.06/799 від 20.09.2006 в сумі 509 324,21 дол. США (191 139,46 дол. США заборгованість за кредитом, 318 195,57 дол. США заборгованість за відсотками).

Відповідно до частини першої статті 509, статті 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1 Закон України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закон України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання.

Як було вище зазначено, кредитний договір був укладений між сторонами на строк до 2026 року, кредитор звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки під час дії кредитного договору, відповідач визнала свій борг за кредитним договором та сторони уклали угоду про сплату заборгованості за кредитом в сумі 509 324,21 дол. США (191 139,46 дол. США заборгованість за кредитом, 318 195,57 дол. США заборгованість за відсотками). Тому оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суд першої інстанції та приймає нове про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Байрамова Олександра Володимировича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 21 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0.1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2006/13-2,06/799 від 20 вересня 2006 року в розмірі 509324,21 дол. США, на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом в сумі 5245474 гривні.

Зупинити виконання постанови Одеського апеляційного суду на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст цієї постанови складений 30 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк