П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Київ

Справа № 757/39719/21-ц

Провадження: № 22-ц/824/1057/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Васильєва Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року постановлену суддею Машкевич К.В.

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

у с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви,посилаючись на те, що має намір звернутися до суду з позовом про витребування квартири. Факт порушення його, ОСОБА_1 права полягає у незаконному відчуженні належної йому частини квартири АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артіфішал Фінанс Інтелідженс». Продаж вказаного майна відбувся в рамках виконавчого провадження, боржником в якому він не є. Єдиним боржником у вказаному провадженні є його дружина ОСОБА_2 . Однак, реалізовуючи спірну квартиру, приватний виконавець не звернув уваги на те, що вказана квартира є спільним майном подружжя, а відтак реалізація цього майна на публічних торгах без згоди одного з подружжя є незаконною та порушує його право на користування майном. За наведених обставин, просив суд забезпечити майбутній позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ; заборони будь-яким особам, у тому числі, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, обтяження, передання у користування у будь-який спосіб, зміну майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення відповідних змін до державних реєстрів відносно квартири; заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо реєстрації права власності, відчуження, обтяження квартири, передання її у користування у будь-який спосіб, зміну майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення відповідних змін до державних реєстрів, укладати договори оренди, інші договори з передання в оренду або користування; вчиняти дії з виселення, вселення, проведення будівельних робіт та зміни замків; вчиняти дії з укладання або переукладання комунальних договорів, у тому числі, на електропостачання, газопостачання, водопостачання та каналізацію, охоронні послуги та інше.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Васильєв П .С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на теперішній час право власності на спірну квартиру зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Артіфішал Фінанс Інтелідженс». Окрім того, вказав, що ухвала суду, якою ОСОБА_1 було залучено до виконавчого провадження в якості боржника, була скасована в апеляційному порядку, а відтак відпала підстава для реалізації належної йому частини квартири.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали заяви не містять в собі доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову; ураховуючи предмет майбутнього позову, співмірність вимог заявника із обраними заходами забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та ураховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

В свою чергу, заборона на відчуження майна - це перешкода у вільному розпорядженні власником своїм майном.

Ураховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.

Отже, одночасне забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження майнане відповідає вимогам закону.

Більш того, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту до подання позову, позивач мав намір у майбутньому заявити вимоги немайнового характеру про визнання недійсними електронних торгів. У разі задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, а тому відсутні підстави вважати, що незабезпечення позову в обраний позивачем спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в цій справі.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 161/20492/18 та від 17 лютого 2021 року у справі № 456/2582/18.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 зроблено висновок про те, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачему справі.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 мав намір звернутись до суду із позовом про визнання електронних торгів недійсними.

Згідно інформації з ЄДРСР ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова А.М., ДП «Сетам», треті особи: ТОВ «ФК «Артіфішал фінанс інтелідженс», ТОВ «Міксотроф Евгелена-сервіс», ПП «Ратмир-Соло», про визнання недійсними результатів прилюдних торгів (справа № 752/15937/22).

Отже, накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного, на думку ОСОБА_3 , права та не є співмірним із позовними вимогами, які він мав намір заявити після подання заяви про забезпечення позову.

Окрім того, згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 , окрім вимог про забезпечення майбутнього позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, також просив суд заборонити будь-яким особам, у тому числі, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, обтяження, передання у користування у будь-який спосіб, зміну майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення відповідних змін до державних реєстрів відносно квартири; заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо передання її у користування у будь-який спосіб, зміну майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення відповідних змін до державних реєстрів, укладати договори оренди, інші договори з передання в оренду або користування; вчиняти дії з виселення, вселення, проведення будівельних робіт та зміни замків; вчиняти дії з укладання або переукладання комунальних договорів, у тому числі, на електропостачання, газопостачання, водопостачання та каналізацію, охоронні послуги та інше.

В той же час, як убачається із матеріалів справи, позивачем не оспорюєтьсясвідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна (право власності ТОВ «Фінансова компанія «Артіфішал Фінанс Інтелідженс»), відносно якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позов, а оспорюється лише процедура проведення торгів, тому, забезпечення позову шляхом заборони здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно, розпоряджатись та користуватись квартирою також не відповідає заявленим ОСОБА_1 позовним вимогам.

Установивши, що обрані заявником способи забезпечення позову не відповідають вимогам статті 151 ЦПК України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову. Доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника на скасування в апеляційному порядку ухвали суду, якою його, ОСОБА_1 , було залучено до виконавчого провадження в якості боржника, а відтак, на відсутність підстав для реалізації належної йому частини квартири, не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки такі обставини підлягають встановленню на стадії розгляду справи по суті, а не на стадії забезпечення позову.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга адвоката Васильєва П. С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Васильєва Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 травня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова