Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 296/10789/20 за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року АТ "Таскомбанк" звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № R40B від 04.07.2013, що станом на 27.12.2019 становить 73081,44 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що 04.07.2013 між ПАТ "ВТБ Банк" (правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R40B. На виконання умов договору ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 80 800,00 грн. із терміном погашення до 04.07.2017 з процентами за користування кредитом 24% річних. Відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором не виконав та станом на 27.12.2019 у нього виникла заборгованість у сумі 73081,44 грн., що складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі і прострочена) становить 23 601,28 грн.; заборгованість по відсоткам (в тому числі і прострочена) - 18694, 26 грн.; заборгованість по комісії (в тому числі і прострочена) - 16 386, 24 грн.; пеня, на суму простроченої заборгованості - 14 399,66 грн. За наведених обставин АТ "Таскомбанк" просило стягнути з ОСОБА_1 вищевказану суму грошових коштів та судові витрати.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2021 року позов АТ "Таскомбанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" заборгованість за кредитним договором №R40B від 04.07.2013, що в частині тіла кредиту, відсотків та комісії станом на 27.12.2019 становить 58 681 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 78 коп., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі і прострочена) становить 23 601,28 грн.; заборгованість по відсоткам (в тому числі і прострочена) - 18694, 26 грн.; заборгованість по комісії (в тому числі і прострочена) - 16 386, 24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" нараховану пеню на суму простроченої заборгованості за кредитним договором №R40B від 04.07.2013, що становить 14 399 (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" суму сплаченого судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20.05.2021 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, стягнути з відповідача сплачений судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що вимоги про стягнення кредитної заборгованості є безпідставними, оскільки позивачем при зверненні до суду було пропущено строки позовної давності, кредитор був обізнаний про порушення строків позовної давності, однак не надав до суду належних та допустимих доказів поважності причин пропуску позовної давності. Крім того, суд при ухваленні рішення врахував невірні розрахунки позивача щодо нарахування суми боргу у сукупності. ОСОБА_1 наголошує, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення про відступлення права вимоги первісним кредитором новому кредитору. Зазначає, що стягнення заборгованості по комісії, пені та заборгованості по відсотках відбулося всупереч норм законодавства, відтак задоволенню не підлягають. Також наводить ряд правових позицій Верховного Суду із подібних правовідносин.

У відзиві ТОВ «Вердикт Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2021 року - без змін. Зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства; до того ж, ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про стан розгляду справи, а відступлення права вимоги новому кредитору відбулося у відповідності до норм ЦК України, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги просить відмовити.

В апеляційному суді представник відповідача адвокат Біленький В.В. наполягав на застосуванні позовної давності, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник позивача адвокат Змієвська Т.П., яка брала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу. Вказала, що підстав для застосування позовної давності немає. У випадку, якщо суд дійде висновку про застосування позовної давності, просила поновити цей строк, посилаючись на опрацювання великого обсягу документів при відступленні прав вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом , що 04.07.2013 між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R40B, відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 80 800,00 грн. на споживчі потреби, строком користування до 04.07.2017 зі сплатою 24% річних (а.с.8-27).

Оскільки відповідач умови договору належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, утворилась заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №R40B від 04.07.2013, станом на 27.12.2019 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 081,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 23 601,28 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 18 694,26 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена) 16 386,24 грн.; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості 14 399,66 грн. (а.с.40-45)

27.03.2017 між ПАТ "ВТБ Банк" та АТ «Таскомбанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимог позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.30-39).

В подальшому правонаступником Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" став позивач - Акціонерне товариство "Таскомбанк", що підтверджується статутом АТ "Таскомбанк", затвердженим загальними зборами акціонерів АТ "Таскомбанк", протокол від 24.04.2019 (а.с.54-59).

08.02.2021 між АТ Таскомбанк та ТОВ Вердикт Капітал укладено договір факторингу б/н, відповідно до якого АТ Таскомбанк відступило права вимоги, за яким ТОВ Вердикт Капітал набуло право вимоги заборгованості, в тому числі, за кредитним договором №R0B (а.с.96-119).

Згідно реєстру прав вимоги до вказаного договору від 08.02.2021 року, відступленим є й право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №№R40B від 04.07.2013 на загальну суму боргу (без пені) 58 681,78 грн та пеня 46 211,28 грн (а.с. 92).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02.12.2021 замінено стягувача АТ «Таскомбанк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти, а також проценти за користування кредитними коштами в добровільному порядку АТ "Таскомбанк" не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та пені за користування кредитними коштами, відтак наявні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за договором кредиту від 04.07.2017, а саме заборгованості за наданим кредитом у розмірі 73 081,44 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 23 601,28 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 18 694,26 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена) 16 386,24 грн.; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості 14 399,66 грн.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За умовами Договору Банк зобов`язався надати кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а також Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ БАНК» в розмірі 80800,00 грн зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% річних або в іншому розмірі, передбаченому цим договором.

Згідно з п.4.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно відповідно Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління Кредитним договором у розмірі 1,69 % від початкової суми Кредиту.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник)неповинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитору будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів`з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк" заборгованість з плати за управління кредитом (комісії) в сумі 16 386, 24 грн не звернув уваги на те, що хоча умовами договору і передбачено плату за обслуговування кредиту, однак позивачем не зазначено, які саме послуги за кредитом надавалися відповідачу.

При цьому банк нараховував щомісячні відсотки за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позичальника ОСОБА_1 , що є незаконним.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Таким чином стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з плати за управління кредитом (комісії) в сумі 16 386, 24 грн є незаконним.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16.

Відповідно до пункту першого Кредитного договору вбачається, що кредит надавався відповідачу на строк до 04 липня 2017 року.

Такими чином, після закінчення дії кредитного договору, а саме після 04.07.2017 у позивача припинилось право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

З наданого позивачем до суду першої інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що позивач проводив нарахування пені з 27.12.2018 по 27.12.2019, тобто після закінчення дії кредитного договору. Враховуючи викладене, нарахування пені на суму простроченої заборгованості з 27.12.2018 по 27.12.2019 в розмірі 14 399,66 грн. є незаконною.

Також колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків через пропуск позивачем позовної давності щодо звернення до суду з відповідним позовом виходячи з наступного.

Відповідачем у апеляційній скарзі порушено питання про застосування строків позовної давності. ОСОБА_1 акцентував увагу на тому, що не був повідомлений судом першої інстанції про день, час та місце розгляду справи, яку розглянуто за його відсутності, посилався на те, що він був позбавлений можливості довести свої заперечення на позов та аргументувати свою позицію, подати докази та заяву про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції.

Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно висновку, який викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі № 200/11343/14-ц, відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18).

Отже, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про можливість вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, який не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.

Згідно висновку, який викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 (справа № 756/8056/19) суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не був повідомлений про розгляд вищевказаної справи. Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі, разом із копією позовної заяви і додатками, були направлені за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , проте повернулася до суду без вручення із відміткою на поштовому конверті адресат відсутній за вказаною адресою, копія рішення суду від 20.05.2021 повернулася до суду без вручення із відміткою на поштовому конверті адресат відсутній за вказаною адресою , копія ухвали від 02.02.2021 повернулася з відміткою на поштовому конверті - неправильно зазначена адреса. Крім того, адреса зазначена на судовій повістці: АДРЕСА_1 не відповідає адресі зазначеній відповідачем в апеляційній скарзі (а.с.58-59).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 не належним чином був повідомлений про розгляд справи, а тому колегія суддів вбачає правові підстави для розгляду заяви про застосування строків позовної давності.

Поняття строк договору, строк виконання зобов`язання та термін виконання зобов`язання згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України ).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України ). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ІДК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання охарактеризовані у статті 530 ЦК України . Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з них платежів.

Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі№ 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс 16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс 16.

За умовами кредитного договору від 04.07.2013 (сторони дійшли згоди що кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 15 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) у відповідності до Графіка, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Таким чином, з урахуванням умов кредитного договору та вимог закону, строк позовної давності у даному випадку повинен вираховуватися за кожним із цих платежів.

Позивач звернувся до суду із позовом 17 грудня 2020 року, про що свідчить штамп канцелярії суду. Отже, строк позовної давності застосовується до заборгованості по тілу кредиту та відсоткам станом на 16.12.2017.

Строк закінчення дії кредитного договору 04.07.2017, тому враховуючи строки позовної давності та строк дії кредитного договору, АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом поза межами строку позовної давності.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку позовної давності, оскільки великий обсяг документів, що підлягали опрацюванню, на що посилалась представник позивача, не є поважною причиною для поновлення такого строку.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена судом в повному обсязі, то з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 3153 грн, який був сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства "Таскомбанк" (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердит Капітал» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, 04053) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ), відшкодування витрат по сплаті судового збору 3153 грн (за подання апеляційної скарги).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.11.2023.

Головуючий Судді: