КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/6951/23
Провадження № 2/947/1646/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
за участю секретаря Матвієвої А.В.
за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пацалової Тамари Валеріївни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,
Служба у справах дітей Одеської міської ради,
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
28.02.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій позивачка просить суд:
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- стягувати з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом по досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2011 року, який розірвано рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 09.08.2016 року. За період в перебування у шлюбі, в них народилась спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка стверджує, що вони фактично припинили шлюбні відносини з жовтня 2013 року, після чого вона з дитиною почала проживати окремо від відповідача. У липні 2014 року після переїзду з міста Донецьку, де вони мешкали, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно власної малолітньої дочки, у зв`язку з чим наразі не надає матеріальної допомоги, не цікавиться долею дитини, не приймає жодної участі у її вихованні та розвитку, що свідчить про ухилення від виконання своїх обов`язків. Зазначені підстави зумовили звернення позивачки до суду з даним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Салтан Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
25.04.2023 року Керівником апарату Київського районного суду міста Одеси, у зв`язку з відстороненням судді Салтан Л.В. на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 13.04.2023 року, видано розпорядження №176 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, на підставі якого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу розподілено судді Калініченко Л.В., що підтверджується протоколом від 25.04.2023 року.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 26.04.2023 року прийнято вказану цивільну справу до свого провадження, ухвалено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
09.10.2023 року до суду надійшла заява від позивачки з дорученням до матеріалів справи додаткових доказів отриманих зі Служби у справах дітей Одеської міської ради, разом з висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.10.2023 року за вих. №1995/01-11.
31.10.2023 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання призначене на 30.11.2023 року з`явилась представниця позивачки, яка підтримала заявлені вимоги та клопотала на їх задоволенні в повному обсязі.
Представник Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явившись до судового засідання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.10.2023 року за вих. №1995/01-11.
Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Стосовно неявки відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У відповідності до відповіді адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим в місті Одесі та Одеській області не значиться.
У відповідності до встановлених під час розгляду справи обставин встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мав зхареєстрвоане місце проживання: АДРЕСА_1 . У відповідності до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, на обліку в УСЗН в Київському районі, не перебуває.
За наслідком викладеного, а також враховуючи, що місто Донець належить до тимчасово окупованої території України до якої поштові відправлення АТ «Укрпошта» не здійснюються, повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого, відповідач у відповідності до приписів ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином.
Таким чином, ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлений належним чином, однак, у встановлений судом строк процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представниці позивачки, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2011 року, який розірвано рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 09.08.2016 року по справі №529/803/16-ц, яке набрало законної сили 20.08.2016 року, та яким встановлено, що сімейні стосунки між сторонами припинені.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась спільна дочка ОСОБА_3 , про що 27.01.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління у м. Донецька складено актовий запис №68, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , у відповідності до якого батьками вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Таким чином, даний позов можуть подати особи, в сім`ї яких проживає дитина, незалежно від родинних зв`язків з дитиною.
На підставі вищевикладеного, суд вважає наявним право позивачки, як матері малолітньої дитини, на звернення до суду з цим позовом про позбавлення батька дитини батьківських прав.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Досліджуючи наявність підстав щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки, судом встановлено наступне.
У відповідності до довідок від 05.11.2018 року за №5106-383323 та від 21.11.2018 року за №5106-383317 про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб, виданих Управлінням соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси вбачається, що: малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , однак в обох постановлені на облік як внутрішньо-переміщені особи та фактичне місце проживання яких визначено за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі викладеного вбачається, що малолітня дочка сторін по справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою Першого Київського від ділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.02.2023 року за №8258, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає в м. Одесі, як тимчасово переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_3 , кошти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не отримує.
Згідно з інформацією Амбулаторії педіатрії та сімейної медицини „Дитина та Родина" ФОП ОСОБА_9 від 06 вересня 2023 року № 10-01-23, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходиться на обліку у вказаному закладі охорони здоров`я. Декларація на медичне обслуговування підписана матір`ю.
Відповідно до інформації Одеського ліцею № 81 Одеської міської ради від 27.12.2022 року за №01-18/341, мати дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , постійно цікавиться навчанням доньки, приділяє належну увагу навчанню та вихованню малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батько дитини - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , контакту з закладом не підтримує, із вчителями не спілкується.
Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29 серпня 2023 року № 860ССД/01-29, інформація про реєстрацію місця проживання/перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на території міста Одеси відсутня.
Відповідно до листа Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси від 22.08.2023 року за №16.01-03/3093, у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку як внутрішньо переміщена особа, відсутня.
Згідно з листом Одеського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08 вересня 2023 року № 60 вх. 8721, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до адміністративної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебуває.
Відповідно до листа Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України від 02 вересня 2023 року №3104/24.30-19, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутній.
Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Питання доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалось Органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, який за наслідком розгляду цього питання надав до суду відповідний висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.10.2023 року за №1995/01-11.
У відповідності до вказаного висновку, Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запрошувався до територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі шляхом розміщення оголошення в засобах друкованої масової інформації (обласній громадсько-політичній газеті „Одеські вісті" від 24 серпня 2023 року № 34 (5519), але не з`явився, про причини неявки не сповістив. Заяви та пояснення з приводу висловлення своєї думки на адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради з питання позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не надходили.
У висновку засвідчено, що враховуючи вимоги законодавства України, уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в присутності матері - ОСОБА_1 . Зі слів дитини, свого батька вона не пам`ятає, він їй не телефонує, не приїздить, у житті дитини не з`являється. Дитина повідомила, що не заперечує стосовно позбавлення батьківських прав її батька.
На засіданні комісії з питань з захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулось 05 жовтня 2023 року, були присутніми: мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дитина розповіла, що проживає з матір`ю, бабусею, та двома сестричками, яких звати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Пояснила, що з батьком не спілкується, а ні в телефонному режимі, а ні особисто. Місце проживання батька їй не відомо. Батько не вітає дитину ні з днями народження, ні з іншими святами.
Мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомила, що однією родиною з батьком не мешкає з 2013 році. У зв`язку з ситуацією, яка склалась в 2014 році у м. Донецьку та постійними обстрілами, вона разом з дитиною покинула м. Донецьк. Батько залишився на території м. Донецьку. Восени 2014 року мати звернулась до батька дитини з проханням передати для ОСОБА_3 теплі речі, але він відмовив. Після цього батько жодного разу не телефонував матері та не пропонував будь-якої допомоги на виховання та утримання дитини. Приблизно у 2017 році в ОСОБА_3 виявили захворювання, природа якого була не зрозумілою. Лікарі порекомендували, щоб батьки надали результати аналізів з метою визначення природи захворювання та подальших методів лікування. Невідкладно після цього мати звернулась до батька з відповідним проханням, на що отримала відмову. Після цього, тобто з 2017 року по теперішній час, батько дитини на зв`язок з родиною не виходив, жодне спілкування між ними відсутнє.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 здійснювались та здійснюються будь-які дії з виховання та утримання власної малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на підтвердження того, що останній цікавиться її життям і розвитком, піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, майбутнім, матеріали справи не містять та відповідачем до суду не надано.
При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не виконує покладені на нього обов`язки з виховування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає забезпечення дитині, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власної малолітньої дочки.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Суд задовольняє позов виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Рішення зі спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення".

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим, викладені позивачем обставини знайшли свої підтвердження, за наслідком чого позов підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також приймаються положення визначені частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Отже, вказаним положенням законодавства на суд покладено обов`язок під час розгляду питання про позбавлення батьківських прав, одночасного вирішення питання про стягнення аліментів.

Позивачкою у позові також заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на малолітню дитину.

Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в свою чергу проживає та перебуває на утриманні матері - ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів у частці від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, є мінімальним гарантованим законодавством до стягнення.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При вищевикладених обставинах, судом враховується, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останню покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь позивача, як особи з якою проживає малолітня дитина, підлягають стягненню аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом - 28.02.2023 року та до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Крім того, відповідно до статті 196 СК України, передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів.

З урахуванням вищевикладеного, задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат зі сплати останньою судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав у розмірі 1073 гривні 60 копійок, та приймаючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 82, 89, 141, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166, 180-182 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9), Служба у справах дітей Одеської міської ради (місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.