ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 червня 2023 року

м.Харків

справа № 626/2044/22

провадження № 22-ц/818/732/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 07 лютого 2023 року, постановлене суддею Дудченко В.О.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила - стягнути з відповідача на її користь заборгованість за Договором позики №Х130122-07 від 13.01.2022 у сумі 135007 грн 72 коп., з яких: 126058,40 грн - сума основного боргу; 0,00 грн інфляційні збитки: 3,24 грн - -три відсотки річних; 8946,08 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання; стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 36280 грн 77 коп. та оплату судового збору у сумі 1350 грн 08 коп.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 07 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики №Х130122-07 від 13.01.2022 у сумі 135007 грн. 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1350,08 грн. та правової допомоги у розмірі 16080 грн, всього 17430 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять) грн 08 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що вона за допомогою свого чоловіка виплатила частину борг. Зауважує, що повинна сплатити 2554 долари США а не 3128 доларів США На підтвердження свої доводів надає скрін переписки. Також зауважує, що вона брала гроші у фірми Кронвест-автоломбард та спілкувалась з співробітником ОСОБА_4 , яка і надала їй договір позики та роз`яснила порядок написання розписки. Також наголошує про відсутність підстав для стягнення з неї витрат на правничу допомогу, оскільки з наданих документів не вбачається по якій справі адвокат надає допомогу ОСОБА_1 , акт також містить суперечності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошує, що витрати на правничу допомогу підтвердженні належними документами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючі позовні вимоги, суд виходив із того, станом на 24.10.2022 загальна сума боргу за Договором позики №Х130122-07 від 13 січня 2022 року, яка підлягає поверненню Відповідачем, складає 135007 грн. 72 коп. (126058,40 грн+0,00 грн+3,24 грн+8946,08 грн). Доказів повернення боргу суду не надано.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, 13 січня 2022 року між ОСОБА_1 (надалі - Позивач, Позикодавець) та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач, Позичальник) був укладений письмовий Договір позики №130122-07 (далі Договір позики), за яким було передано у власність Позичальника грошові кошти у сумі 87271 (вісімдесят сім тисяч двісті сімдесят одна) гривні 20 коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,90 грн.) і день укладення цього Договору було еквівалентно 3128 доларів США 00 центів.

Згідно п.2 Договору позики, сума позики отримана Позичальником повному обсязі до моменту підписання договору.

Факт отримання позики, зокрема, підтверджується розпискою від 13.01.2022 року написаною власноруч Позичальником.

Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно д п.1 Договору позики та графіку повернення Позичальником грошових коштів закріпленому у п.5 Договору позики, становив 13 липня 2022 року включно.

Згідно п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, готівкою.

Відповідно до п.9 Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курс гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Згідно п.п.11, 12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля CHEVROLE модель LACETTI, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2005 року випуску, тип - легковий седан, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 12.01.2022, ТСЦ 6341.

Відповідно до п.13 Договору позики, факт повернення позики або її частин підтверджується заявою Позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання Позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику розписку.

Згідно п. 15.2. Договору позики, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положенням Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики).

Відповідно до п.15.3 Договору позики, Позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти Позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни.

Згідно п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики.

Відповідно до п.5 Договору позики Відповідач мала повернути грошові кошти Позивачу відповідно до графіку платежів, а саме: до 13.02.2022 - 3850,20 грн (еквівалент 138 доларів США); до 13.03.2022 - 3850,20 грн (еквівалент 138 доларів США); до 13.04.2022 - 3850,20 грн (еквівалент 138 доларів США); до 13.05.2022 - 3850,20 грн (еквівалент 138 доларів США); до 13.06.2022 - 3850,20 грн (еквівалент 138 доларів США); до 13.07.2022 - 68020,20 грн (еквівалент 2438 доларів США).

Відповідач не дотрималася взятих на себе зобов`язань за Договором позики, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжила та позику Позивачу не повернула, про причини невиконання умов Договору позики Позивача не повідомила.

За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики та додатки до нього вважається укладений між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, з визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, Позичальником було надано розписку про отримання грошових коштів.

Відповідно до ст. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, ще встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має буті повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших акті) цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочи виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Пунктом 9 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконані зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язані сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до Постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальної боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способі захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальні втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процес та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані також, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Розрахунок заборгованості, наданий ОСОБА_1 вчинений з 14.02.2022 по 23.02.2022, тобто у межах визначених законом строку.

Щодо доводів апеляційної скарги про часткове повернення боргу, судова колегія зазначає, що надані відповідачкою скрини переписки з ОСОБА_6 не є належним доказом, який підтверджує часткове повернення боргу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належних і допустимих доказів повного або часткового повернення боргу матеріали справи не містять.

Тому висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги про надмірну вартість наданих адвокатом ОСОБА_1 Гупал Р.М. судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судом встановлено, що 12.09.2022 року між адвокатом Гупал Р.М. та Барсук Є.А. укладений договір про надання правової допомоги № б/н.

Згідно акту наданих послуг від 24.10.2022 вартість наданих послуг склала 16080,00 грн з яких 2680,00 грн консультація клієнта з вивченням документів; 4020 юридичний аналіз законодавства та судової практики; 9380,00 підготовка та подача позову.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих апелянтом документів, колегія суддів вважає неспівмірним наданий адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (16080,00 грн.), складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг. Тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 7000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.367,368, п. 2 ч. І ст.374, п.п.1,3,4ч. 1 ст.376,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 07 лютого 2023 року змінити в частини розміру витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова