РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/7129/22

Провадження № 22-ц/4815/702/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою Головненко Надії Володимирівни , діючої від імені Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Харечка С.П. в м. Рівне, дата складення повного тексту рішення - 17 березня 2023 року, у справі за позовом адвоката Коневалика Андрія Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

31 травня 2022 року адвокат Коневалик Андрій Васильович, діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, в розмірі 134 028,00 грн, а також судові витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

03 травня 2018 року, близько 19-15 год. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Audi А5", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Грушевського зі сторони вул. Гагаріна у напрямку вул. У. Самчука, поблизу кафе "Альбіон", що за адресою вул. Грушевського, 2К, м. Рівне, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху транспортного засобу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був доставлений у нейрохірургічне відділення Рівненської ЦМЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер під час стаціонарного лікування.

Постановою від 31.05.2019 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355 від 04.05.2018р. за фактом порушень правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку з встановленням в діянні ОСОБА_3 відсутності складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Внаслідок загибелі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка є дружиною загиблого, завдано шкоду, пов`язану з втратою годувальника.

Вказав, що страхове відшкодування шкоди, завданої особам у зв`язку зі смертю годувальника, якщо смерть настала в результаті страхового випадку, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України, та Розділом ІІІ Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Послався на ч.1 ст.1200 ЦК України ("Відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого"). Вказав, що до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, слід віднести: непрацездатних осіб, які були на утриманні; непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання.

Таким чином, вказав, що позивачка є особою, яка за життя свого чоловіка (потерпілого) була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку, має часткову втрату зору та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію п.2 ч.1 ст.1200 ЦК України та має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка.

Також зазначив, що ДТП сталася 03.05.2018 року, розмір мінімальної зарплати на той час становив 3 723,00 грн, а тому, відповідно до п.27.2. ст.27 вказаного Закону мінімальний розмір відшкодування втрати годувальника становить 134 028,00 грн (3 723,00 х 36 = 134 028,00 грн).

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Audi А5", д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Провідна", згідно полісу № АМ0966394, ОСОБА_1 звернулась до вказаної страхової компанії з заявою від 05.10.2019р. про виплату відшкодування втрати годувальника в розмірі 134 028,00 грн, однак виплати відшкодування здійснено не було.

З підстав наведеного просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 07.06.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом й ухвалено розгляд справи проводити з повідомленням учасників справи (а.с.32).

22.02.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та розгляд справи провести за відсутністю відповідача.

Зазначив, що позивачка не була утриманцем загиблого ОСОБА_4 , отримує пенсію за віком (у 2018 році у розмірі 2 357,10 грн, що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум), а не в зв`язку з втратою годувальника, відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачкою, сплативши їй 51 180,00 грн в якості шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за Договором про врегулювання страхового випадку.

Крім того, просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу через недоведеність понесених витрат та не врегулювання договором порядку обчислення гонорару та його сплати з урахуванням складності справи, обсягу послуг та ціни позову(а.с.82-85).

03.03.2023 року представник позивачки подав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що середньомісячний дохід загиблого чоловіка позивачки ОСОБА_4 був у розмірі 7 516,10 грн, що в 3,8 разів перевищував середньомісячний дохід позивачки, який становив 2 042,17 грн. А тому позов є обґрунтований.

З приводу договору про врегулювання страхового випадку зазначив, що вказаним договором від 16.10.2019р про врегулювання страхового випадку відповідно до заяви від 02.10.2019р було визначено розмір страхового відшкодування в 13 400,00 грн. Однак позивачка зверталась до відповідача ще із заявою від 05.10.2019р про виплату відшкодування втрати годувальника у розмірі 134 028 грн, чого зроблено не було, в листі відповідач повідомив про те, що таке рішення про виплату буде прийнято після отримання довідки про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с.114-117).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2023 року позов було задоволено частково, із заявленої до стягнення суми на відшкодування шкоди в розмірі 134 028,00 грн та суми на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 18 000,00 грн було стягнуто з відповідача на користь відповідача відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, в розмірі 134 028,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Задовольняючи позов про стягнення суми на відшкодування шкоди в розмірі 134 028,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці на день смерті чоловіка, який спільно проживав з нею, було 76 років, середньомісячний дохід її загиблого чоловіка ОСОБА_4 в розмірі 7 516,10 грн/міс в 3,68 рази перевищував її середньомісячний дохід, який становив 2 042,17 грн/міс, тобто вона отримувала порівняно із загиблим чоловіком значно менший дохід, а тому потребувала утримання від свого чоловіка.

Також суд виходив з того, що позивачкою доведено те, що доходи її чоловіка складали суттєву частку в забезпеченні матеріального утримання позивачки, що вказує на наявність підстав для відшкодування особі шкоди, пов`язаної із втратою годувальника. При цьому суд послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 644/5365/16-ц.

Також суд виходив з того, що заява ОСОБА_1 від 05.10.2019 року про виплату їй відшкодування, як непрацездатній особі, яка була на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 на день його смерті, відповідає вимогам, встановлених статтею 1200 ЦК України та п. 27.2 статті 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Задовольняючи частково вимогу про стягнення витрат на правову допомогу та стягуючи витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн із заявлених до стягнення 18 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивачки, надано всі необхідні документи, які передбачені ч.3 ст.137, ст.141 ЦПК України та в термін відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. Також суд виходив з того, що з урахуванням обставин справи, умов укладеного договору про надання правової допомоги, співмірності винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, з урахуванням часу, витраченого представником на виконання відповідних робіт, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, з урахуванням ціни позову та (або) значення справи для сторони, слід дійти висновку часткове задоволення вимоги про стягнення витрат за надання позивачці професійної допомоги, а саме про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

На вказане рішення представником відповідача подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про відмову в позові.При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначив, що суд не прийняв до уваги того, що позивачкою не надані документи, що підтверджують перебування на утриманні загиблого. Про необхідність надання довідки про призначення пенсії по втраті годувальника відповідач повідомив позивачку письмово листом від 26.11.2019р. Також слід зазначити, що відповідно до наданої позивачкою адресною картки № НОМЕР_2 від 30.04.2021р позивачка проживала разом з повнолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які згідно законодавству зобов`язані утримувати матір. Не є належним доказом на підтвердження цього наданий позивачкою Акт за підписами сусідів без дати, оскільки позивачка мала дохід, який не менший за прожитковий мінімум, встановлений законом, і вона проживає разом з повнолітніми дітьми.

Також вказав, що поза увагою суду залишилося й те, що пенсія позивачки перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому вона не є особою, що потребує матеріальної допомоги.

Крім того, зазначив, що суд не врахував висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 18.04.2018 року у справі № 165/325/17, від 05.10.2020 року у справі № 734/2313/17.

У своєму відзиві адвокат Коневилак Андрій Васильович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно свідоцтву про шлюб серії НОМЕР_3 та копії паспорту позивачки ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебували у шлюбі з 06.08.1963 року (а.с.14, 20).

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне (а.с.12).

За Довідкою про № 22 від 27.09.2019р., виданої квартирно-експлуатаційним відділом міста Рівне Міністерства оборони України (), доходи ОСОБА_4 , який працював сторожем з червня 2017 року по травень 2018 року, становили 55 051,70 грн, тобто в середньому 4 587,64 грн/міс (а.с.15).

Згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України в Рівненські області від 27.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 за період з травня 2017 року по травень 2018 року отримував пенсію, її розмір склав 38 070,00 грн, тобто в середньому 2 928,46 грн/міс (а.с.16).

Таким чином, загальний середньомісячний дохід загиблого ОСОБА_4 , з урахуванням заробітної плати та пенсії, становив 7 516,10 грн.

Згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.09.2019р. позивачка ОСОБА_1 отримує пенсію за віком. З травня 2017 року по травень 2018 року її розмір склав 26 548,30 грн, тобто в середньому 2 042,17 грн/міс; з травня по вересень 2017 року розмір її щомісячної пенсії склав 1 538,30 грн, з жовтня 2017 року по травень 2018 року розмір її щомісячної пенсії склав 2 357,10 грн (а.с.17).

Отже, середньомісячний дохід загиблого ОСОБА_4 в розмірі 7 516,10 грн в 3,68 рази перевищував середньомісячний дохід ОСОБА_1 , який становить 2 042,17 грн.

Адресною карткою, виданою Рівненською міською радою №20151 від 20.04.2021 року, підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були зареєстровані (дата реєстрації 19.07.1990 року) за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно напису на Адресній картці №20151 від 20.04.2021 року, скріпленому печаткою ОСББ "Павлюченка 18" та підписаному головою правління вказаного ОСББ Шостухою А.В., позивачка, проживаючи за адресою АДРЕСА_1 , була на утриманні чоловіка ОСОБА_4 в зв`язку з частковою втратою зору.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що 03.05.2018 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Audi А5", д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був доставлений у нейрохірургічне відділення Рівненської ЦМЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 07.05.2018 року, актовий запис за № 748.

Постановою від 31.05.2019 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355 від 04.05.2018р., за фактом порушень правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку з встановленням в діянні ОСОБА_3 відсутності складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.9-10).

Відповідно до Витягу з електронної бази за параметрами "Перевірка чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ" наявний чинний Поліс № АМ0966394 цивільно-правова відповідальність автомобіля "Audi А5", д.н.з. НОМЕР_1 , який на момент настання дорожньо-транспортної пригоди був застрахований в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Провідна" (а.с.19).

Відповідачем не надано копію вказаного полісу в паперовому вигляді. Тобто, відповідачем не доведено конкретний ліміт його відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю, а відтак не доведено, що стягнута судом першої інстанції сума на відшкодування шкоди в розмірі 134 028,00 грн з урахуванням вже сплачених позивачці сум в розмірі 13 400 грн та 37 780 грн (загалом 185 208,00 грн) перевищує ліміт його відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась 05.10.2019 року з заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про виплату відшкодування втрати годувальника в розмірі 134 028,00 грн (а.с.11).

Однак виплата відшкодування здійснено не було.

Матеріали справи містять два Договори про врегулювання страхового випадку № , укладені відповідно 16 та 28 жовтня 2019 року між сторонами, згідно з якими страховик здійснює виплату страхового відшкодування за вказаною страховою подією за заявами ОСОБА_1 відповідно від 02.10.2019р та від 18.10.2018р, у розмірі відповідно 13 400 грн та 37 780 грн (а.с.85, 86).

Вказані договори не конкретизують, виплата якого конкретно страхового відшкодування буде здійснена. Однак позивачкою надано копію заяви від 02.10.2019р, в якій вона просить про виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 14 892 грн (а.с.117).

Сторони не заперечують, що вказані суми позивачці відповідачем були сплачені. Тобто, встановлено, що відповідач виплатив позивачці 51 180,00 грн в якості шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

У свою чергу позивачка вказує, що вона зверталась до відповідача ще із заявою від 05.10.2019р про виплату відшкодування втрати годувальника у розмірі 134 028 грн, чого зроблено не було, що підтверджується листом від 26.11.2019р відповідача на адресу представника позивачки ОСОБА_7 (а.с.118).

У вказаному листі відповідач зазначає, що рішення про відшкодування буде прийнято після надання довідки про призначену державну пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 2, 3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено таке:

--- непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону (частина 2);

--- до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина 3).

За змістом ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з п.27.2 ст.27 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у п.п.1-5 ч.1 ст.1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття "непрацездатні громадяни" надається у ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд вважає, що в силу положень ч.3 ст.89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Під час розгляду справи судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивачці на день смерті чоловіка, який спільно проживав з нею, було 76 років, середньомісячний дохід її загиблого чоловіка ОСОБА_4 в розмірі 7 516,10 грн/міс в 3,68 рази перевищував її середньомісячний дохід, який становив 2 042,17 грн/міс, тобто вона отримувала порівняно із загиблим чоловіком значно менший дохід, а тому потребувала утримання від свого чоловіка й перебувала на його утриманні.

Також суд підставно виходив з того, що позивачкою доведено те, що доходи її чоловіка складали суттєву частку в забезпеченні її матеріального утримання, що вказує на наявність підстав для відшкодування особі шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 644/5365/16-ц.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що заява ОСОБА_1 від 05.10.2019 року про виплату їй відшкодування, як непрацездатній особі, яка була на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 на день його смерті, відповідає вимогам, встановлених статтею 1200 ЦК України та п.27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

ДТП сталася 03.05.2018 року, розмір мінімальної зарплати на той час становив 3 723,00 грн, а тому, відповідно до п.27.2. ст.27 вказаного Закону мінімальний розмір відшкодування втрати годувальника становить 134 028,00 грн (3 723,00 х 36 = 134 028,00 грн).

Як вже зазначалось, відповідачем не надано копію полісу № АМ966394 в паперовому вигляді. Тобто, відповідачем не доведено конкретний ліміт його відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю, а відтак не доведено, що стягнута судом першої інстанції сума на відшкодування шкоди в розмірі 134 028,00 грн з урахуванням вже сплачених позивачці сум в розмірі 13 400 грн та 37 780 грн (загалом 185 208,00 грн) перевищує ліміт його відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю.

Отже, відповідачем не спростовано, що з урахуванням вже сплачених позивачці сум в розмірі 13 400 грн та 37 780 грн (загалом 51 180,00 грн), сума в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю чоловіка позивачки під час ДТП (134 028,00 грн), стягнута судом першої інстанції в межах залишку страхового ліміту.

Задовольняючи частково вимогу про стягнення витрат на правову допомогу та стягуючи витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн із заявлених до стягнення 18 000,00 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з надання стороною позивачки всіх необхідних документів, які передбачені ч.3 ст.137, ст.141 ЦПК України, а також врахував усі обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений представником на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову та (або) значення справи для сторони.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновки суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження перебування її на утриманні загиблого.

При цьому апеляційний суд враховує те, що, як встановлено судом і вже було зазначено, позивачці на день смерті чоловіка, який спільно проживав з нею, було 76 років, вона перебувала на пенсії, була непрацездатною за віком; середньомісячний дохід її загиблого чоловіка ОСОБА_4 в розмірі 7 516,10 грн/міс в 3,68 рази перевищував її середньомісячний дохід, який становив 2 042,17 грн/міс; тобто позивачка отримувала порівняно із загиблим чоловіком значно менший дохід, а тому потребувала утримання від свого чоловіка й перебувала на його утриманні.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання скаржника на наявність у позивачки двох повнолітніх дітей, оскільки, як встановлено, вона перебувала на утриманні свого чоловіка, який загинув.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на неврахування судом того, що пенсія позивачки перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому, на думку скаржника, вона не є особою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що саме по собі перевищення пенсії позивачки встановленого законом прожиткового мінімуму не свідчить про те, що вона не є особою, що потребує матеріальної допомоги, й не перебувала на утриманні свого чоловіка, який загинув внаслідок вказаної ДТП. Адже порівняння пенсії позивачки та встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з травня по вересень 2017 року (відповідно 1 538,30 грн та 1 312 грн), а також з жовтня 2017 року по травень 2018 року (відповідно 2 357,10 грн та 1 312 грн і з грудня 1 373 грн) не дає підстав для висновку про те, що пенсія позивачки загалом набагато перевищувала встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, слід залишити поза увагою посилання на висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 18.04.2018 року у справі № 165/325/17, від 05.10.2020 року у справі № 734/2313/17, оскільки не є подібними правовідносини, які встановлені у зазначених справах та у справі, яка є предметом цього апеляційного перегляду. Так, у справі № 165/325/17 Верховний Суд скасував рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й направив справу до суду першої інстанції на новий розгляд з огляду на те, що судові рішення не містять правових висновків про те, що допомога сина для позивача була основним і постійним джерелом його існування, не наведено доказів на їх підтвердження, а також не містять встановлених фактичних обставин справи, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі, передбаченою ст.202 СК України. У справі ж № 734/2313/17, як зазначив Верховний Суд, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт її перебування на утриманні ОСОБА_3 , тому відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування у розмірі 200 000 грн. Натомість у цій справі встановлено, що позивачка, як непрацездатна особа, яка була на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 на день його смерті, має право на відшкодування особі шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головненко Надії Володимирівни , діючої від імені Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 30 травня 2023 року.

Головуючий В.В. Майданік

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич