Справа № 369/9190/22
Провадження №2-о/369/47/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження у приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яку обґрунтовував тим, що за адресою АДРЕСА_1 мешкає його колишня дружина - ОСОБА_3 , та її батько ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово переміщений Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Віта-Поштова, вул.І.Франка,9) (Додаток 1,2,3).

За цією адресою мешкає та офіційно зареєстрований син заявника - ОСОБА_4 06/04/2013 р.н.

Крім того за цією ж адресою зареєстрований також і заявник, з 2009 року.

Рішенням Києво-Святошинського суду № 369/1687/16ц встановлено графік побачень - кожна неділя з 10-00 до 19-00.

Рішенням суду Києво-Святошинського суду № 369/3971/17 визнано право заявника на користування вказаним, будинком та усунено перешкоди шляхом вселення.

23 квітня 2021 року рішення суду №369/3971/17 було виконано та заявника було вселено за адресою АДРЕСА_1 .

Однак з боку зареєстрованих у будинку колишніх родичів, особливо з боку ОСОБА_2 систематично скоюється домашнє насилля та намагання вбити заявника.

7 квітня 2019 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 за допомогою озброєної охорони «СІРІУС» не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.

19 травня 2019 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 за допомогою озброєної охорони «СІРІУС» не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.

16 лютого 2020 року заявник, разом з виконавцем Києво-Святошинського ДВС приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо заявника.

20 лютого 2020 року заявник, разом з виконавцем Києво-Святошинського ДВС та поліцією Києво-Святошинського району приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою виконати рішення суду про вселення. Однак ОСОБА_2 за допомогою озброєної охорони «СІРІУС» не пустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо заявника.

23 серпня 2020 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 . з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 не пустив мене до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо заявника.

13 вересня 2020 року близько 15-00 заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 здійснив замах на його вбивство за допомогою сокири та вил та не впустив заявника до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного та фізичного насилля щодо мене.

Таким чином ОСОБА_2 скоїв закінчений замах на вбивство, тобто зробив все залежне від нього на нанесення сокирою в голово заявнику травм несумісних з життям, але злочин не доведено до кінця з незалежних від нього причин.

На даний час відкрите кримінальна справа ЄРДР № 0001110 (стаття 125 ч. 1) за фактом тілесних ушкоджень заявнику; кримінальна справа ЄРДР № 0000312 (стаття 129 ч. 1) за фактом погроз вбивством заявнику.

Рішенням Києво-Святошинського суду № 369/12715/20 від 04 червня 2021 року було встановлено обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 за фактами насилля (Додаток 17).

4 серпня 2022 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 не пустив його до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.

28 серпня 2022 року заявник приїхав за адресою АДРЕСА_1 з метою побачити сина. Однак ОСОБА_2 не пустив його до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , чим скоїв факт економічного насилля щодо нього.

Враховуючи вищевикладені та підтверджені доказами факти заявник вважав, що ОСОБА_2 є кривдником, умисно вчиняв дії, які містять ознаки фізичного домашнього насильства, а також навіть замах на вбивство по відношенню до заявника, існує загроза для його життя та здоров`я. ОСОБА_2 систематично умисно вчиняв дії, які містять ознаки економічного насильства.

Тому заявник просив суд визнати ОСОБА_2 кривдником. Внести ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства. В наслідок систематичних умисних дій ОСОБА_2 , що мають ознаки замаху на вбивство заявника, фізичного насильства по відношенню до нього, економічного насильства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винести строком на 6 (шість) місяців обмежувальний припис для ОСОБА_2 (19/02/1953) яким:

Заборонити ОСОБА_2 перебувати у місті спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 . Обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з постраждалим - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 500 метрів до місця спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборона особисто ОСОБА_2 через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо ОСОБА_1 за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з ним.

Заборона особисто ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою суду від 23.09.2022 року відкрито провадження у справі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 подав до суду пояснення згідно яких зазначив, що ОСОБА_2 проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа, переміщена із тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 05.01.2015 р. № та довідкою від 09.08.2017р. №3912 у будинку який належав на праві приватної власності його дочці - ОСОБА_3 .

З 15.11.2019 року даний будинок зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 , яка проживає у даному будинку зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 , донькою - ОСОБА_6 та онуком - ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 (Заявник) являється колишнім чоловіком доньки ОСОБА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю.

25.06.2017 року ОСОБА_1 біля будинку здійснив постріл через хвіртку з мисливської рушниці в ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , коли той знаходився на подвір`ї будинку, де він проживає.

25.06.2017 Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області розпочате кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2, ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Відомості про вказане кримінальне провадження внесені до Єдиного реєстру кримінальних проваджень за №0003819 від 25.06.2019 року.

На даний момент, обвинувальний вирок у вказаному кримінальному провадженні перебуває на розгляді Васильківського міськрайонного суду Київської області, ОСОБА_2 визнано потерпілим, кримінальна справа №369/14224/17.

Крім того, 31.08.2017 року Постановою Києво-Святошинської місцевої прокуратури про забезпечення безпеки особи було постановлено застосувати відносно ОСОБА_2 , який є потерпілим у кримінальному провадженні №0003819 від 25.06.2017 заходи забезпечення безпеки у вигляді особистої охорони та охорони житла, в якому він проживає, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

При цьому, заявник не проживає разом із ОСОБА_2 в одному будинку. Будинок в, якому проживає ОСОБА_2 не визначений Судом чи державним виконавцем як місце проведення зустрічей ОСОБА_1 із своїм сином.

Звертаючись до суду зі заявою ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства стосовно нього у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому.

Тому представник заінтересованої особи просив відмовити у вимогах заяви.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав та просив її задоволити. В подальшому подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутності та задоволити вимоги заяви в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти вимого заяви заперечував та просив відмовити у вимогах заяви. В подальшому в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 року у справі № 369/1687/16-ц позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері ОСОБА_3 ; у подальшому: у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2018 року у справі № 369/3971/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та вселення задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на користування будинком за адресою АДРЕСА_1 та усунено перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку ОСОБА_3 шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2021 у справі № 369/12715/20 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - задоволено частково.

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) строком на 6 (шість) місяців: заборонено ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) спілкуватися з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ); заборонено ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) наближатися ближче ніж на 10 метрів до ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ); заборонено ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), вести листування, здійснювати дзвінки та вести телефонні переговори з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонено ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 17 квітня 2002 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС в м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) переслідувати та/або в будь-який спосіб спілкуватись із ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ). В решті вимог заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Кузнєцовим Костянтином Віталійовичем, задоволено. Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 4 червня 2021 року в частині задоволених вимог заяви ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2021 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року залишено без змін.

Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".

Таким чином, обставини встановлені рішеннями судів у справах № 369/1687/16-ц, 369/3971/17, 369/12715/20, які набрали законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, та відповідні висновки які зроблені в них не можуть бути поставлені під сумнів.

ОСОБА_2 проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа, переміщена із тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 05.01.2015 р. № та довідкою від 09.08.2017р. №3912.

ОСОБА_1 являється колишнім чоловіком доньки ОСОБА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 склались вкрай напружені та конфліктні відносини, в результаті чого до Єдиного реєстру кримінальних проваджень були внесені відомості за наступними номерами кримінальних проваджень 0003819, 0001110, 0000312.

Сам факт звернень до правоохоронних органів свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою.

Заявником було додано до заяви фото та відеодокази того, що заінтересованою особою ОСОБА_2 було застосовано до ОСОБА_1 неодноразове фізичне насильство, що полягало у заподіянні тілесних ушкоджень. Таким чином існує обґрунтоване побоювання вчинення насильства зі сторони заінтересованої особи по відношенню до заявника у майбутньому.

З наведеного суд вважає за необхідне визначити обмежувальним приписом наступні обов`язки на заінтересовану особу: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 10 метрів до місця спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто ОСОБА_2 в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд вважає, що такий вид заходу тимчасового обмеження прав заінтересованої особи, як заборона перебування в місці спільного проживання є фактично виселенням заінтересованої особи із будинку, який є його постійним місцем проживання, що не є пропорційним втручанням у мирне володіння майном і порушує право заінтересованої особи на житло, оскільки ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою.

Враховуючи, що заявник є повнолітньою особою, то не можливо застосовувати такий захід як обмеження спілкування з постраждалим (п. 3 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), оскільки він стосується тільки дітей.

Також відсутні підстави для заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та заборони особисто ОСОБА_2 через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати ОСОБА_1 , оскільки заявником не було надано до суду належних та допустимих доказів того, що заінтересована особа його переслідує шляхом направлення листів, телефонних дзвінків та переговорів по телефону, а також розшукує його для спілкування.

Стаття 350-6 ЦПК України визначає що у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Відповідно ЦПК України не передбачає обов`язку суду щодо окремого визнання особи кривдником та внесення її до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 259, 263-265, 268, 273, 350-6, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Винести строком на 6 (шість) місяців обмежувальний припис для ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), поклавши на нього наступні обов`язки:

Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 10 метрів до місця спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити особисто ОСОБА_2 в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 .

В решті вимог заяви відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО