РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про зобов`язання до вчинення дій.

Позов мотивує тим, що ЛМКП "Львівтеплоенерго", починаючи з грудня 2021 року по жовтень 2022 року включно, проводить нарахування по квартирі за абонентські послуги по постачанню гарячої води та за функціонування системи нарячого водопостачання та відповідно за цей період нараховано 1885,52 грн. Вважає такі дії щодо нарахування відповідачем вказаної суми є незаконними, оскільки у квартирі влаштована система індивідуального теплопостачання та гарячого водопостачання. Вказує, що 24.10.2008 року у квартирі було встановлено газовий котел парапетного типу і комісією, до якої входив представник ЛМКП "Львівтеплоенерго", складений акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, який був затверджений Львівською адміністрацією у Франківському районі; всі вимоги щодо встановлення індивідуального опалення та відключення від центрального опалення та гарячого водопостачання виконані. Відтак, вважає нарахування відповідачем за абонентські послуги по постачанню гарячої води та за функціонування системи гарячого водопостачання є направомірними.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати незаконними дії відповідача ЛМКП "Львівтеплоенерго" та зобов`язати ЛМКП "Львівтеплоенерго" виключити нарахування послуг за період з грудня 2021 року по жовтень 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1885,52 грн. та припинити нарахування.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за договором про надання послуги з постачання гарячої води. 31.10.2021 року на офіційному веб-сайті ЛМКП "Львівтеплоенерго" було опубліковано публічний індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та публічний індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води та такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування співвласниками багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір іншої моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з ЛМКП "Львівтеплоенерго". Вказує, що оскільки від співвласників будинку АДРЕСА_2 не надходило протоколу з прийнятим рішенням щодо іншої моделі договірних відносин, з 01 грудня 2021 року публічний договір вступив у дію та вважається укладеним між ЛМКП "Львівтеплоенерго" та співвласниками будинку та вказаними договорами передбачено плату за абонентське обслуговування. Окрім цього, зазначає, що споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання та за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Відтак, плата за абонентське обслуговування нараховується усім споживачам, в тому числі і тим, що відключені від систем опалення та гарячого водопостачання, відповідно до чинного законодавства, тому підстав для припинення нарахування плати за абонентське обслуговування за послугу з гарячого водопостачання немає.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , яка діє на основі довіреності, посвідченої 17.06.2019 року нотаріусом міста Чікаго Адміністративного округу Кук, штату Іллінойс, США та зареєстрованої за номером 06.17.19, від імені ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За вищевказаною адресою станом на 01.11.2022 року наявна заборгованість перед Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 1909,70 грн.

З повідомлення на оплату послуг за жовтень 2022 року вбачається, що ЛМКП "Львівтеплоенерго" здійснює нарахування за послуги з постачання теплової енергії, що включає в себе нарахування плати за абонентські послуги та за послуги з постачання гарячої води, що включає в себе витрати теплової енергії на забезпечення функціонування системи гарячого водопостачання та плату за абонентські послуги.

Позивачка, звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача ЛМКП "Львівтеплоенерго" виключити нарахування вищевказаних послуг та припинити нарахування за адресою: АДРЕСА_1 покликається на те, що за даною адресою влаштовано систему індивідуального опалення та гарячого водопостачання, про що долучає підтверджуючі документи, відтак нарахування, яке здійснюється відповідачем ЛМКП "Львівтеплоенерго" за адресою її місця проживання, на її думку, є безпідставними.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до пункту 8 зазначених Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною другою ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до вказаних вимог Закону ЛМКП «Львівтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Високий Замок» від 01.07.2014 №92 (5156).

Цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин ЛМКП «Львівтеплоенерго» з усіма без винятку споживачами, які підпадають під цю категорію.

Отже, позивач є споживачем централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається ЛМКП «Львівтеплоенерго». ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавало позивачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення, а позивач

такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовився.

Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Так, між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє позивача від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17, постанова від 7 липня 2020 року).

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно постанови КМУ від 21.08.2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» зі змінами та постанови КМУ від 11.12.2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» зі змінами, плата виконавцю на підставі укладеного публічного договору приєднання складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування та, у випадку надання послуги з постачання гарячої води, плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам.

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води (пункт 39 Правил надання послуг з постачання гарячої води).

Плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою, тому, згідно з постановою КМУ від 21.08.2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами» держава регулює її граничний рівень.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-УІІІ плата за абонентське обслуговування включає витрати виконавця, які пов`язані: з укладенням договору про надання комунальної послуги; зі здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами; із нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги; з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Таким чином, плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх плановими витратами у розрахунку на 1 абонента в місяць.

Тобто, плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється як окремий платіж.

Чинне законодавство не звільняє споживачів, які уклали публічні Типові індивідуальні договори від обов`язку оплати такої складової плати за абонентське обслуговування як витрати виконавця, які пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги.

Обов`язок оплати не залежить від форми договору, який пов`язує виконавця та споживача комунальних послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим позов, за викладеними в ньому підставами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", адреса: м.Львів, вул.Д.Апостола, буд.1.

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2023 року.

Суддя Ю.С. Марків