Справа №639/1997/21
Провадження №2/639/189/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року

Жовтневий районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про виділення частки в натурі зі спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває вищевказана цивільна справа.

В судове засідання 30.11.2023 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не сповістили.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

24 березня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява, яка в подальшому була уточнена. позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про виділення 4/12 частки в натурі зі спільної часткової власності, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Крім того позивач, просив звільнити від сплати судовго збору за подання позовної заяви.

Ухвалою від 14 квітня 2021 року узадоволені заяви позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цивільній справі №639/1997/21.

Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Разом із позовною заявою позивачем було надано заяву про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на розсуд якої він просив суд поставити наступні питання:

1.Які варіанти розподілу (виділення частки) об`єкта нерухомого майна (житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ) можливо визначити відповідно до часток співвласників (4/12 ОСОБА_5 та 4/12 ОСОБА_2 ) та вимог нормативно-правових актів?

Проведення експертизи просив доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса».29 жовтня 2020 року через канцелярію суду надійшло клопотання від позивача ОСОБА_6 про витребування доказів, а саме вона просила суд витребувати з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року призначена судова будівельно-технічна експертиза.

13 грудня 2021 року на адресу суду повернуто цивільну справу №639/1997/21 за позовом ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про виділення частки в натурі зі спільної часткової власності, судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза №21361 знята з проведення без виконання.

Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року поновлено провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Підготовче засідання неодноразово відкладалось внаслідок неявки позивача.

Ухвалою від 27 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду.

В судові засідання які були призначені на 30 жовтня 2023 року та на 30 листопада 2023 року позивач не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток.

17.10.2023 та 21.11.2023 були повернуті до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», крім того шляхом направлення смс повідомлення щодо документу «судова повістка про виклик до суду», які були доставлені позивачу 28.09.2023 та 02.11.2023.

Відповідно до частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Проте, в жодне із призначених підготовчих та судових засідань, які відбулися, позивач так і не з`явилась, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказані положення також зазначені у ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Тобто, законом не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача, зазначені зміни до законодавства внесені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, своїми процесуальними правами.

Таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 210 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і це не може бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про залишення заяви без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у судове засіданні не з`явився, неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи по суті, процесуальний обов`язок щодо повідомлення суду про зміну місця проживання або місця перебування не виконано. Оплату за проведення експертизи, призначеної за його клопотанням не здійснив. В судове засідання не з`явився, поважність його неявки не доведена, та судом не встановлена.

Отже, обставини неявки у судові засідання позивача ОСОБА_1 якому було відомо наявність цивільної справи за його позовом в суді, неодноразові виклики в судові засідання, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Судом враховується інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2012 р., згідно якого суд відкладає розгляд справи лише у разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача без поважних причин. При повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду, тобто законодавець не передбачив врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду.

Згідно ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про виділення частки в натурі зі спільної часткової власності підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, ухвалою суду було відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення, на підставі вимог ст. 136 ЦПК України.

Предметом позову є виділ частки нерухомого майна в натурі, що є вимогою немайнового характеру.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2270,00 грн., відповідно розмір судового збору який підлягав сплаті позивачем при подачі позовної заяви складав 908,00 грн.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

В силу зазначених норм, якщо судом визначений певний строк сплати судового збору, і в цей строк позивач не сплатив судовий збір, позов підлягає залишенню без розгляду.

В разі відстрочення сплати судового збору визначено до ухвалення судового рішення, судовий збір стягується відповідним судовим рішенням.

Провадження по справі здійснювалось тривалий час, підготовче засідання та розгляд справи по суті неодноразово відкладався внаслідок неявки позивача в судове засідання, що в силу ст.. 257 ЦПК України, є підставою для залишення позову без розгляду.

На підставі зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з позивача судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 908,00 грн.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача повторно звернутися до суду в силу ч.2 ст. 257 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 43, 44, 136, 141, 210, 223, 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про виділення частки в натурі зі спільної часткової власності - залишити без розгляду.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30.11.2023.

Суддя С.О. Рубіжний