Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 442/2224/19

провадження № 61-12613св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

особа, дії якої оскаржуються - старший державний виконавець Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року у складі судді Хомика А. П. та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

Історія справи

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Дрогобицького ВДВС) Федурко Н. В.

В обґрунтування скарги зазначила, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому ВДВС станом на 02 грудня 2021 року перебувають 22 виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про якого внесені до Єдиного реєстру боржників.

Частина цих проваджень стосується стягнення з боржника судових зборів та штрафів за невиконання законних вимог державного виконавця, інша, так чи інакше, стосується утримання спільного сина, 2000 року народження.

16 квітня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_1, № 61848238 у зведене виконавче провадження № 6518807 яку, всупереч Закону України «Про виконавче провадження», їй не було надіслано, хоча після постанови про відкриття ВП, а саме 17 квітня 2020 року, вона звернулась до Дрогобицького ВДВС з заявою, в якій просила усі документи скеровувати на електронну пошту у зв`язку з введенням на території України карантину, невизначеністю з датою його закінчення та обмеженнями у пересуванні.

01 квітня 2020 року державним виконавцем Федурко Н. В. винесена постанова про відкриття ВП НОМЕР_1 з примусового виконання ВЛ № 442/2224/19, виданого 25 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 8941,33 євро та 248,45 грн, згідно рішення суду від 06 лютого 2020 року та скеровано сторонам ВП для ознайомлення.

Вважає, що старший державний виконавець Федурко Н. В., діючи всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», здійснюючи 24 грудня 2020 року опис лише 1-ого предмету, безпідставно та свідомо порушив її права як стягувача на неупереджене виконання судового рішення та мав свідомий намір позбавити її коштів у сумі вартості реалізованого майна - 9896,00 грн; боржник беззаперечно має можливість сплатити кошти згідно судових рішень, але робить це, виключно під примусом, коли реально зачіпаються його власні інтереси.

Зважаючи на те, що і 28 січня 2021 року старший державний виконавець не описав усе наявне рухоме майно боржника, вона неодноразово усно зверталася як до нього, так і до начальника Дрогобицького ВДВС про проведення ще одного опису та арешту майна у відповідності до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, попри обіцянки, що такий буде проведений найближчим часом, опис та арешт рухомого майна боржника так і не був проведений.

Тому 09 березня 2021 року вона звернулася з заявою до Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів), в якій, у тому числі, просила перевірити правильність проведеного опису майна боржника та, у випадку виявлення недоліків посприяти в активізації процесу опису, арешту, оцінки та реалізації.

12 квітня 2021 року на її електронну адресу надійшла відповідь із Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів), проте її звернення в частині проведення неналежного опису, не було розглянуто зовсім.

Тому 07 травня 2021 року вона звернулася зі скаргою на бездіяльність ЗМУЮ МЮ (м.Львів) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо не розгляду її питання в частині неналежного проведення опису рухомого майна боржника.

18 червня 2021 року до відповіді, що надійшла з Мін`юсту, була долучена постанова № НОМЕР_2/5 про результати перевірки виконавчого провадження від 26 травня 2021 року за підписом в. о. заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській обл., в якій вказано, що: «описати інше майно, що перебуває за адресою проживання боржника, неможливо, оскільки Законом «Про виконавче провадження» передбачено перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами», що не відповідає дійсності.

Вона просила описати численні предмети декору - картини, вази, настінні годинники, кофейні та чайні сервізи, які не відносяться до предметів щоденного побутового особистого вжитку, численні лоти з такими предметами виставлені іншими відділами ДВС на торговому майданчику «СЕТАМ».

Крім того, в будинку наявні:

- 2 кухонних гарнітури, виконавцем описано лише 1;

- меблі для ванної кімнати - дзеркало та тумба, які складають один комплект, але виконавцем, з незрозумілих причин, розділені, що значно знизило вартість лоту, та описано лише дзеркало;

- 3-х секційна сушарка для одягу - не описана зовсім, хоча аналог такої моделі на відповідному сайті коштує близько 1000 грн;

- меблевий гарнітур, який складається з 6 секцій, виконавцем з незрозумілих причин розділений та описаний як сервант з шафою, що, знову ж таки, значно зменшило вартість лоту;

- дві дубові домовини, вартістю не менше 5000 грн кожна, не описані зовсім;

- килим та килимові доріжки, покривала (виконавцем описано лише 2 килими);

- 2 холодильники: один старої моделі «Донбас», інший, 2-х камерний, однак виконавець не описав жодного;

- 3 газові плити - виконавцем описана лише одна;

Така відповідь свідчить про те, що Західним міжрегіональним управлінням Міністерства Юстиції (м. Львів) знову безпідставно не були вивчені та перевірені матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Крім цього, 05 травня 2021 року вона звернулася до начальника Дрогобицького ВДВС про проведення повторного опису майна у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», оголосити заборону на користування, здійснити опечатування майна, так як незважаючи на опис пральної машинки 24 грудня 2020 року боржник і далі продовжував користуватися нею (зафіксовано на фото експерта-оцінювача), що має наслідком її додаткову амортизацію та, відповідно, зменшення цінності.

Станом на 14 червня 2021 року вона не отримала відповіді на свою скаргу від 05 травня 2021 року, тому повторно звернулася з заявою до начальника Дрогобицького ВДВС і просила в максимально короткий час надати їй відповідь на щодо непроведення повторного опису та ненадання відповіді.

25 червня 2021 року на свою електронну адресу вона отримала відповідь за підписом начальника Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі, в якій сказано, що її скарга розглянута, але через те, що «у відділі відсутня можливість зберігання описаного та арештованого майна, державним виконавцем скеровано запит до ДП «СЕТАМ» з проханням повідомити про можливе зберігання описаного арештованого рухомого майна боржника на складах ДП «СЕТАМ».

Вказує, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить вказівок на переважне право боржника отримувати на зберігання арештоване майно та не встановлює беззаперечного обов`язку ДВС зберігати арештоване майно, виключно, в себе чи на складах «СЕТАМ». Їй ніколи не було запропоновано залишити рухоме майно боржника для зберігання у себе. Тому таке обґрунтування не проведення повторного опису майна є абсолютно неправомірним та протиправним, не ґрунтується на нормах Закону, не пояснює причин непереборної сили, з яких виконавець не зміг описати усе рухоме майно при першому виході 24 грудня 2020 року та другому 28 січня 2021 року, адже опис 18 предметів зайняв у виконавця лише 25 хвилин з 13:30 де 13:55 (згідно постанови державного виконавця про опис й арешт майна від 28 січня 2021 року).

Саме тому, 25 червня 2021 року вона повторно звернулася зі скаргою до Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України.

14 червня 2021 року боржник знявся з офіційної реєстрації свого фактичного місця проживання - АДРЕСА_1 , про що подав заяву до Дрогобицького ВДВС, дозвіл на примусовий вхід був наданий судом 04 листопада 2020 року саме за цією адресою.

30 червня 2021 року боржник подав заяву до Дрогобицького ВДВС про те, що він винайняв кімнату за адресою: АДРЕСА_2 , терміном на 6 місяців, там його особистого майна немає, офіційного місця реєстрації у нього немає.

16 липня 2021 року вона отримала відповідь з Міністерства юстиції про те, що інформацію про розгляд її звернення їй має надійти від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській обл. ЗМУЮ МЮ (м. Львів).

30 липня 2021 року вона звернулася з заявою до Дрогобицького ВДВС про надання доручення Трускавецькому ВДВС провести перевірку проживання боржника за адресою АДРЕСА_2 .

18 серпня 2021 року на свою електронну адресу вона отримала відповідь з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області (дод. 22). в якій вказано, що на даний час державним виконавцем вживаються всі заходи відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення суду, проте, які саме не вказано.

14 липня 2021 року при виході за адресою: вул. Пластунів, 57, м. Дрогобич, державним виконавцем встановлено, що боржник відсутній, зі слів батька ОСОБА_5 , син ОСОБА_2 знятий з реєстрації та проживає в м. Трускавець. Також, відсутнє особисте майно боржника, на яке можна звернути стягнення, про що державним виконавцем складений акт. Припускає, що виконавцем не було перевірено правдивість слів батька боржника та не опитано сусідів щодо відсутності з 30 червня 2021 року боржника за вказаною адресою.

Разом з тим, 12 серпня 2021 року згідно акту Трускавецького ВДВС від 12 липня 2021 року на виконання доручення від 30 липня 2021, встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутній.

ЇЇ про вихід державного виконавця для проведення опису майна за адресою боржника знову повідомлено не було, акт надісланий не був.

27 вересня 2021 року боржник надав для державного виконавця свою заяву, в якій не зазначив жодного свого місця перебування/проживання/реєстрації, вказав лише № контактного телефону, що суперечить вимогам до оформлення заяв.

Саме тому, 08 жовтня 2021 року вона знову звернулася із заявою до начальника Дрогобицького ВДВС, в якій просила провести повторний опис майна, так як боржник з 31 березня 2021 року звільнився з роботи в ДМДЛ, де працював 7 місяців за скеруванням з Центру зайнятості, з того часу більше ніде не працює, отримує мінімальну пенсію як інвалід 3 групи, що унеможливлює виконання судового рішення, так як з пенсії стягуються поточні аліменти у розмірі 1/4 частина на утримання повнолітнього сина та заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина.

04 листопада 2021 року на свою електронну адресу вона отримала відповідь з Відділу про відмову у проведенні повторного опису через те, що боржник орендує кімнату в АДРЕСА_2 та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, жодного підтвердження тому, що боржник дійсно проживає саме в м. Трускавець в матеріалах ВП № НОМЕР_1 немає, навпаки, акт Трускавецького МВ ДВС від 12 серпня 2021 року свідчить про відсутність боржника за вказаною адресою та це підтверджено і словами опитаних сусідів.

Цей акт боржником не спростований і не оскаржений.

Через 7 місяців, що минули, боржник так і немає зареєстрованого місця проживання, чим грубо порушує частину першу статті 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 4 Правил реєстрації місця проживання які, не обмежуючи право громадянина на свободу пересувань, зобов`язують кожну особу зареєструвати своє місце проживання впродовж 30 календарних днів після зняття з реєстрації з попереднього місця та прибуття до нового. Якщо особа винаймає житло, вона так само має зареєструватись.

Враховуючи зазначене, 08 жовтня 2021 року вона звернулася до Дрогобицького ВДВС із заявою про звернення до суду з поданням про оголошення боржника у розшук, так як рішення судів не виконуються, на виклики виконавця боржник не з`являється, жодної адреси про місце перебування/проживання не вказує, офіційного зареєстрованого місця проживанні не має, актом Трускавецького МВ ДВС встановлено відсутність такого за вказаною ним адресою орендованої квартири.

04 листопада 2021 року на свою електронну адресу вона отримала відповідь з Дрогобицького ВДВС про відмову у поданні клопотання про розшук.

Таким чином, вважає, що державний виконавець Дрогобицького ВДВС Федурко Н. В. протягом тривалого часу (майже 12 місяців) свідомо та систематично допускає протиправну бездіяльність щодо проведення належного опису та арешту належного боржнику рухомого майна, діючи таким чином в інтересах боржника та створюючи для нього сприятливі умови для подальшого ухилення від виконання рішень суду.

На підставі викладеного просила:

визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС Федурка Н. В., що полягала у:

систематичному порушенні порядку надсилання та ненаправленні в установленому порядку стягувачу у ВП № НОМЕР_1 примірників процесуальних та інших документів щодо опису та арешту рухомого майна боржника ОСОБА_2 ;

систематичному неповідомленні стягувача у ВП № НОМЕР_1 у складі ЗВП НОМЕР_2 про заплановані виконавчі дії щодо опису та арешту рухомого майна боржника ОСОБА_2 з метою надання можливості особисто бути присутньою та брати участь у вчиненні таких виконавчих дій;

систематичному та безпідставному затягуванні проведення у передбаченому законом порядку опису та арешту майна боржника ОСОБА_2 у ВП № НОМЕР_1 у складі ЗВП НОМЕР_2;

непроведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника ОСОБА_2 , що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1 ;

зобов`язати старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС Федурка Н. В.:

неухильно дотримуватися вимог закону щодо направлення ОСОБА_1 стягувачу примірників процесуальних та інших документів при примусовому виконанні ВП № НОМЕР_1 у складі ЗВП НОМЕР_2;

завчасно повідомляти ОСОБА_1 як стягувача про заплановані виконавчі дії у рамках примусового виконання ВП № НОМЕР_1 у складі ЗВП НОМЕР_2 з метою надання можливості особисто бути присутньою та брати участь у вчиненні таких виконавчих дій;

провести у передбаченому законом порядку опис та арешт всього майна боржника ОСОБА_2 , що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій. Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Наданими до суду матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що 21 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Федурко Н. В. винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для проведення виконавчих дій, які будуть проводитись 24 грудня 2020 року в АДРЕСА_1 . Супровідним листом така постанова направлена Дрогобицькому ВП ГУ НП у Львівській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та з реєстру електронних відправлень вбачається, що 23 грудня 2020 року на адресу ОСОБА_1 здійснено відправлення (без теми). Повідомлення про наступний вихід державного виконавця для повторного опису майна боржника, матеріали виконавчого провадження не містять. 24 грудня 2020 року та 28 січня 2021 року державний виконавець здійснив вихід до будинку АДРЕСА_1 , де склав постанову про опис та арешт майна боржника. При описі та арешті майна боржника були присутні: державний виконавець Федурко Н. В., двоє понятих та боржник ОСОБА_6 .

Оскільки оскаржувані постанови від 24 грудня 2020 року та 28 січня 2021 року про опис та арешт майна боржника були надіслані ОСОБА_1 , тому остання не була позбавлена права повідомити виконавця про досягнення згоди щодо вартості майна, а тому такі є законними та скасуванню не підлягають.

Що стосується вимог скаржника про зобов`язання державного виконавця провести у передбаченому законом порядку опис та арешт всього майна боржника ОСОБА_6 , що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1 , то такі задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з матеріалів виконавчого провадження і сторонами не оспорюється, боржник ОСОБА_6 знявся з реєстрації по вищевказаній адресі і на даний час проживає на АДРЕСА_2 на підставі договору передачі житла в безоплатне користування ( в оренду).

В частині скарги ОСОБА_1 щодо бездіяльності державного виконавця, яка полягала у не надсиланні у визначеному законом порядку їй, як стягувачу, постанов та інших документів, що оформлялися чи витребовувалися державним виконавцем під час примусового виконання, то судом встановлено, що останнім здійснено ряд виконавчих дій з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 , здійснено примусовий вхід у житло боржника та проведено опис та арешт майна боржника, на яке може бути звернено стягнення за виконавчими документами, згідно переліку та вказані постанови були направлені стягувачу.

Виходячи з фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду скарги стягувача, є не обґрунтованими вимоги скаржника про порушення державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень при винесенні оскаржуваних постанов від 24 грудня 2020 року та 28 січня 2021 року про опис та арешт майна боржника і, відповідно, не вбачаються правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця задовольнити повністю.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не дослідили та не надали оцінку тому факту, що 17 квітня 2020 року вона на електронну адресу Дрогобицького ВДВС надіслала заяву про направлення їй усіх документів провадження на електронну адресу, яка залишилась без відповіді.

Висновки судів про направлення всіх документів виконавчого провадження простою поштою безпідставні, оскільки зроблені на підставі неналежних доказів - копії відомостей про просту письмову кореспонденцію знеособлені, немає жодних підтверджень, що в цьому списку є відправлення саме їй, саме виконавцем Федурко Н. та саме у ВП № НОМЕР_1.

Крім того, суди не надали належної оцінки відповіді Міністерства юстиції Департаменту виконавчої служби від 18 червня 2021 року на її скаргу, в якій зазначено, що низька постанов державного виконавця фактично направлена не була.

Суди не дослідили законність дій виконавця, який не провів належний опис майна при виході ще 24 грудня 2020 року та не описав 17 предметів рухомого майна, які описані 28 січня 2021 року; суди не звернули уваги на пояснення державного виконавця про те, що і при другому виході він не описав ще частину наявного майна, не встановили, які саме предмети з декору, килимів та килимових доріжок відносяться до тих товарів, на які встановлено заборону опису; не встановили правомірності відмови у третьому виході, коли боржник ще проживав у будинку.

Також невірним є висновок колегії суддів про те, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимоги про повторний опис майна на підставі того, що боржник знявся з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 т т а проживає на АДРЕСА_2 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що боржник за вказаною адресою не проживає.

Суди не врахували висновки Верховного Суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків строк.

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2023 року справа № 442/2224/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 січня 2023 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини

Суди встановили, що на виконанні у Дрогобицькому ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, № НОМЕР_2 з 22 виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про якого внесено до Єдиного реєстру боржників. Частина цих проваджень стосується стягнення з боржника судових зборів та штрафів за невиконання вимог державного виконавця, інша стосується утримання спільного сина, 2000 року народження з ОСОБА_1

21 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Федурко Н. В. винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для проведення виконавчих дій, які будуть проводитись 24 грудня 2020 року в АДРЕСА_1 . Супровідним листом така постанова направлена Дрогобицькому ВП ГУ НП у Львівській області, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 та з реєстру електронних відправлень вбачається, що 23 грудня 2020 року на адресу ОСОБА_1 здійснено відправлення (без теми). Повідомлення про наступний вихід державного виконавця для повторного опису майна боржника, матеріали виконавчого провадження не містять.

24 грудня 2020 року та 28 січня 2021 року державний виконавець здійснив вихід до будинку АДРЕСА_1 , де склав постанову про опис та арешт майна боржника.

При описі та арешті майна боржника 24 грудня 2020 року та 28 січня 2021 року були присутні: державний виконавець Федурко Н. В., двоє понятих та боржник ОСОБА_6 .

Боржник ОСОБА_6 знявся з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 і на даний час проживає на АДРЕСА_2 на підставі договору передачі житла в безоплатне користування (в оренду).

Позиція Верховного Суду

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язковість виконання рішення є однією з засад виконавчого провадження (статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця»

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» регулює порядок надсилання документів виконавчого провадження.

У частині першій зазначеної статті визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

У справі, що переглядається, суди встановили, що дії приватного виконавця щодо надсилання документів виконавчого провадження відповідають правилам статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення скарги в цій частині відсутні.

В той же час є обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що суди не звернули уваги, що державним виконавцем не все майно боржника було описано, внаслідок чого порушені права стягувача на виконання судового рішення.

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації - частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця - частини п`ята та шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

У справі, що переглядається,

ОСОБА_1 посилалась на те, що судові рішення відносно боржника ОСОБА_2 тривалий час не виконуються,

в заяві від 09 березня 2021 року на ім`я начальника Західного міжрегіонального управління зазначала, в тому числі, що державним виконавцем не все майно, на яке може бути накладено стягнення було описано, а саме: не описаний один з двох холодильників, меблевий гарнітур, меблі у ванній кімнаті дві дубові домовини, різноманітні предмети декору, тощо (т. 1 арк. спр.28);

в скарзі від 05 травня 2021 року на імя Дрогобицького МРВ ДВС ЗМУМЮ ОСОБА_1 посилалась на те, що на електронному торговельному майданчику ДП «СЕТАМ» є розділ «декор», але подібні речі, які є в наявності у боржника в чималій кількості , не описані та не арештовані; також не описані усі килими, килимові доріжки та покривала (т. 1 арк.спр.34).

Суди на зазначені обставини уваги не звернули, не з`ясували наявність чи відсутність такого майна, обмежившись посиланням на формальне дотримання державним виконавцем порядку проведення опису майна та направлення стягувачу його результатів.

За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову в задоволенні скарги в частині визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС Федурка Н. В., що полягала у непроведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника та зобов`язання провести у передбаченому законом порядку опис та арешт всього майна боржника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення в частині відмови в задоволенні скарги щодо визнання протиправною бездіяльності, що полягала у непроведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника та зобов`язання провести у передбаченому законом порядку опис та арешт всього майна боржника ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення судів в цій частині скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності, що полягала у непроведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника та зобов`язання провести у передбаченому законом порядку опис та арешт всього майна боржника скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції скасовані ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року та постанова Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук