ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3998/23 Справа № 201/3983/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги представника ОСОБА_1 -адвоката Дружини Т.Г. та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня2022 року та додатковерішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи: Орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку АДРЕСА_1 », ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заначеним позовом,в обґрунтування посилалася на те, що статус будинку АДРЕСА_1 як «гуртожиток» встановлений рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів трудящих № 191§12 від 29.03.1974року та в багатьох судових рішеннях.

Житлове приміщення АДРЕСА_2 належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2016 року, укладеного нею з ТОВ «КП-Комфорт». Зазначене приміщення є ізольованим помешканням загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 43,8 кв.м і складається з трьох житлових кімнат (11,7 кв.м, 18,1 кв.м, 14,0 кв.м), туалету (1,0 кв.м), душової (0,9 кв.м), коридору (4,0 кв.м), балкону (0,7 кв.м).

На день укладення договору з ТОВ «КП-Комфорт» в приміщенні № 808 проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які самовільно вселилися ,але зареєстровані були згідно будинкової книги у житловому приміщенні № 810.

Наприкінці квітня 2018 року відповідачі здійснили перепланування і реконструкцію ізольованого приміщення № 808 на два відокремлених приміщення з окремими входами площею 14,7 кв. м і 35,7 кв. м, після чого, 01.05.2018року до відокремленої частини житлового приміщення № 808 площею 35,7 кв.м вселились ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ..

Просила усунути перещоди в користуванні її власністю,виселивши відповідачів із приміщення без надання іншого житла як таких, що самоправно до нього вселились.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня2022 року позовні вимоги задоволено частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим приміщенням АДРЕСА_2 шляхом виселення із зазначеного приміщення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . В задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2023 року вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення та змінити рішення першої інстанції, а саме: виключити із першого абзацу резолютивної частини рішення останнє слово «частково»; доповнити другий абзац резолютивної частини рішення після словосполучення «усунути ОСОБА_2 перешкоди у корисуванні майном» словосполученням « повернути власнику ОСОБА_2 »;

Продовжити другий абзац резолютивної частини рішеня фразою 2 без надання іншого житла як таких, що самоправно до нього вселилися та складанням акту приймання-передачі нерухомого майна,предметом якого повинно бути вищезазначене житлове приміщення і ключі від замків на двох вхідних дверях до нього,приймаючою стороною-власник ОСОБА_2 ,передаючою стороною- ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,датованого фактичною датою приймання-передачі вищезазначеного житлового приміщення і ключів від двох вхідних дверей,підписаного сторонами; виключити із мотивувальної частини рішення остаивниякі преписані судом із рішень судів у інших судових справах,в яких не приймала участь ОСОБА_2 ,щодо переходів права права власності на буднок 46 гутртожиток,а саме з абзацу 5на звороті аркушу 14 по останній абзац на звороті аркушу 15 рішення.

-стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, понесені в суді першої інстанції:судовий збір в сумі 552,20 грн,транспортні витрати-5421,96 грн.,добові-390 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять-6099,35,поштові витрати-118.90 грн. та судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.Посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та його представника.

ОСОБА_1 в 1996 році був заселений до кімнати АДРЕСА_2 на підставі ордеру,видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету АТ`Оріль». Він працював на зазначеному підприємстві до 13.02.2002 року, до звільнення за власним бажанням. Іншого житла не має.

Судом першої інстанції не прийнято окремим документом рішення щодо розгляду клопотання про зупинення провадження у справі. Судом не прийнято до уваги, що приміщення №808 загальною площею 50,4 кв.м з балконом фактично не існувало і не існує. Суд першої інстанції в рішенні послався на судові рішення у цивільних та кримінальних справах, однак такі висновки є припущенням. Вирішено питання особи,що не була залучена до участі в справі,а саме Фонд державного майна України.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що в апеляційній скарзі представнки просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі,хоча інші відповідачі рішення не оскаржували, а тому представник ОСОБА_1 може висловлювати думку та прохання лише в частині вимог, що стосуються ОСОБА_1 , а не інших відповідачів.

ОСОБА_1 був залучений до участі в справі в червні 2018 року і в судові засідання жодного разу не з`являвся, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Твердження про те, що із селом Шандрівка відсутній транспортний зв`язок, що позбавило можливості останнього прийняти участь в судових засідання, не відповідає дійсності,оскільки до зазначеного населеного пункту під час воєнного стану регулярно їздять автобуси, в мережі інтернет постійно продаються квитки на рейси до с. Шандрівка і в зворотньому напрямку. Крім того він міг звернутися із заявою про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Юр`ївському районному суді.

ОСОБА_1 вселився в 2018 році в спірну кімнату самовільно,надвши ксерокопію ордеру за 1996 рік,який є недійсним,оскільки змінився власник.Оригінал ордеру не надано. Гуртожиток не є комунальною власністю. Спір вирішувався щодо захисту її права власності,а тому підстави для залучення до участі в справі Фонду державного майна відсутні.

В судове засідання в режимі відеоконференції з`явився представник ОСОБА_1 -адвокат Дружина Т.Г., Волобуєва І.О., Сірченко І.В.,Бариш І.М.,Копійка Л.Г.. Інші учасники всудове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного повідомлення тасмс-повідомлення (а.с.98,100).

Згідно із п. 2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 є власником житлового приміщення № 808, її права власника порушуються відповідачами, які без законних на то підстав зайняли зазначене житлове приміщення, що є підставою для усунення перешкод власнику у користуванні зазначеним приміщенням шляхом виселення відповідачів.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права

У справах про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, Верховний Суд сформував позицію, згідно з якою застосуванню у таких справах підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України.Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/18.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_2 є власником житлового приміщення АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.03.2016 року, укладеного з ТОВ «КП-Комфорт», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Зайченко І.А., зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно технічного паспорту приміщення № 808 гуртожитку літ.А-12 , яке складається з: 1 - коридор, площею 4,0 кв.м.; 2 - душова, площею 0,9 кв.м.; 3 - туалет, площею 1,0 кв.м.; 4 - житлова, площею 11,7 кв.м.; 5 - житлова, площею 18,1 кв.м., 6 - житлова, площею 14,0 кв.м.; І - балкон, площею 0,7 кв.м.; житловою площею 43,8 кв:, загальною площею 50,4 кв.м.

Довідкою ТОВ «КП-Комфорт» від 03.03.2016 року № 0316 підтверджено, що в житловому приміщенні № 808 проживали відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які не набули право користування житловим приміщенням.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вселилися до житлового приміщення № 808, не маючи відповідних документів на право користування житловим приміщенням № 808, яке належить позивачці на праві власності, які вселилися туди без дозволу власника та не є його членами сім`ї.

Відповідачами не спростовані обставини щодо самовільного зайняття приміщення позивачки № 808, яке зареєстроване за нею на праві власності.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що право власності ОСОБА_2 на жиле приміщення АДРЕСА_2 порушується відповідачами, а тому правильно задовольнив її позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю. Право власності позивача на момент ухвалення рішення судом першої інстанції не скасовано.

Доводи представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та його представника не можуть бути прийнятими до уваги.Судом першої інстанції справа призначалася до розгляду багато разів. Від представника ОСОБА_1 кожного разу надходили заяви про відкладення розгляду справи чи зупинення провадження у справі, що свідчило про обізнаність про час та місце слухання справи стороною.

Посилання на те, що ОСОБА_1 в 1996 році був заселений до кімнати АДРЕСА_2 на підставі ордеру, видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету АТ «Оріль», а тому відстуні підстави для його виселення із житлового приміщення №808, в даному випадку не мають правового значення, оскільки наявність права власності у ОСОБА_2 саме на спірне житло нічим не спростовується. Питання щодо правомірності заселення ОСОБА_1 до кімнати АДРЕСА_2 в даній справі судом не вирішувалося.

Та обставина, що судом першої інстанції не прийнято окремим документом рішення щодо розгляду клопотання про зупинення провадження у справі, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції по суті спору.

Статтями 251 та 252 ЦПК України передбачено,що при вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі суд постановляє ухвалу. Вказівку про те, що ухвала повинна бути в обов`язковому порядку оформлена окремим документом положення статті не містять. Суд першої інстанції з цього питання прийняв протокольно ухвалу,про що зазначив в рішенні суду.

Вказівка на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що приміщення №808 загальною площею 50,4 кв.м з балконом фактично не існувало і не існує, є безпідставною та спростовується встановленими обставинами, і зокрема технічним паспортом згідно якого приміщення № 808 гуртожитку літ.А-12, складається з: 1 - коридор, площею 4,0 кв.м.; 2 - душова, площею 0,9 кв.м.; 3 - туалет, площею 1,0 кв.м.; 4 - житлова, площею 11,7 кв.м.; 5 - житлова, площею 18,1 кв.м., 6 - житлова, площею 14,0 кв.м.; І - балкон, площею 0,7 кв.м.; житловою площею 43,8 кв:, загальною площею 50,4 кв.м.. Право власності ОСОБА_2 має саме на зазначене приміщення, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для перевірки наявності зазначеного житла.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції в рішенні послався на судові рішення у цивільних та кримінальних справах, однак такі висновки є припущенням, не можуть бути прийнятими до уваги, так як перелік різних судових рішень викладено в описовій частині рішення і не впливає на висновок суду про вирішення спору по суті.

Доводи про те, що вирішено питання особи, що не була залучена до участі в справі,а саме Фонд державного майна України є безпідставними, оскільки предметом спору є захист права приватної власності, спір щодо державного майна в межах заявлених позовних вимог у цій справі не стосується.

Доводи про те, що слід виключити із першого абзацу резолютивної частини рішення останнє слово «частково»; доповнити другий абзац резолютивної частини рішення після словосполучення «усунути ОСОБА_2 перешкоди у корисуванні майном» словосполученням « повернути власнику ОСОБА_2 »;

та продовжити другий абзац резолютивної частини рішеня фразою « без надання іншого житла як таких, що самоправно до нього вселилися та складанням акту приймання-передачі нерухомого майна,предметом якого повинно бути вищезазначене житлове приміщення і ключі від замків на двох вхідних дверях до нього, приймаючою стороною-власник ОСОБА_2 ,передаючою стороною- ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,датованого фактичною датою приймання-передачі вищезазначеного житлового приміщення і ключів від двох вхідних дверей,підписаного сторонами; не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки викладена резолютивна частина рішення відповідає положенням цивільного законодавства про належний спосіб захисту порушеного права.

Складання акту приймання-передачі нерухомого майна може мати місце під час виконання судового рішення виконавчою службою і не є вирішенням питання по суті, яке повинно бути відображено в резолютивній частині рішення.

Суд першої інстанції в описовій частині рішення перелічив судові рішення в інших справах щодо переходу права власності на будинок 46 гуртожиток, (а саме з абзацу 5 на звороті аркушу 14 по останній абзац на звороті аркушу 15 рішення). Однак такий перелік не спростовує висновків суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог, оскільки це не є мотивами прийнятого рішення.

Судові витрати по справі розподілені судом першої інстанції згідно положень процесуального законодавства,яке регулює це питання. Підстави для їх зміни відсутні.

За встановлених обставин, позивачка у своєму позові ставить вимогу про виселення відповідачів із належного їй на праві власності приміщення, що відповідає способу захисту у негаторному позові, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі вимоги позивачки підлягають у цій частині задоволенню про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом виселення відповідачів із спірного житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Дніпровського апеляційного уд від 02 травня 2023 року зупинено діюрішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня2022 року та додатковогорішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2023 року до розгляду апеляційних скарг, оскільки апеляційне провадження закінчено, то дію зазначених рішень слід поновити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 -адвоката Дружини Т.Г. та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня2022 року та додатковерішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня2022 року та додаткового рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2023 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Судді: