БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/242/23
Справа № 356/778/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2023 Березанський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Дудар Т.В.

за участю секретаря Харченко Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 71. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як стверджує позивач, останнім часом її з відповідачем стосунки погіршились, вони перестали розуміти один одного, у зв`язку з чим втратили почуття, які притаманні подружжю. Це призвело до повного відчуження між ними. Наразі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, спільних інтересів, як і спільних потреб не мають, їх як сім`ю вже нічого не об`єднує та не стримує разом, відтак, шлюб набув формальних ознак. Відповідач проживає окремо від позивача та сина. Місце свого проживання не повідомив. Дитина залишилась на повному утриманні позивача, що підтверджується актом депутата про обстеження житлово-побутових умов. ОСОБА_1 вказує, що згоди на подальше перебування у шлюбі як у неї, так і у відповідача немає. Подальше перебування в шлюбі суперечить її інтересам. Часу на примирення вони також не потребують, оскільки позивач для себе остаточно вирішила припинити шлюбні відносини з відповідачем. Також у позовній заяві зазначено, що останнім часом у них з відповідачем почали виникати спори щодо розміру та систематичності прийняття ним участі у матеріальному забезпеченні дитини. Самостійно вирішити цей спір вони не в змозі, тому за захистом порушених прав позивач змушена звернутися до суду з позовом. ОСОБА_1 вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини має бути розмір аліментів в сумі 25 000,00 грн щомісяця.

Відповідач має задовільний стан здоров`я, отримує сталий офіційний дохід, інших утриманців у нього немає. Тому, на думку позивача, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина у сталій грошовій сумі у визначеному нею розмірі, а саме 25 000,00 грн щомісяця.

Відтак, позивач просить суд розірвати шлюб, що зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 червня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 71. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмір 25 000,00 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу звернення з даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати віднести на користь позивача.

12.10.2023 було прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати одноособово суддею в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про що винесено відповідну ухвалу.

Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень.

Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 , в порядку ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася.

Разом зтим, позивач ОСОБА_1 09.11.2023 подала до канцелярії суду заяву, у якій повідомила, що нею подано до суду усі докази, на позовних вимогах вона наполягає, часу на примирення не потребує, у зв`язку з чим просить справу розглядати за її відсутності, а позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 22).

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився.

Проте, 01.12.2023 в підсистемі «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Власенком С.П. подано клопотання такого змісту: «у провадженні Березанського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Розгляд справи призначено на 04 грудня 2023 року, проте з`явитися до суду відповідач та його представник не зможуть. Також повідомляю суд, що відповідач проти позову не заперечує у зв`язку з чим просить справу розглянути у його відсутність».

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.

Так, згідно з ч. 1, 7-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 (набула чинності для України 27.09.1991) передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Як передбачено ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 11 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 11 червня 2014 року, про що 11.06.2014 складено відповідний актовий запис № 71. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_6 (а.с. 6).

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданим 31.10.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 184 від 31.10.2014. Батько: ОСОБА_2 , мати: ОСОБА_1 (а.с. 7).

Як стверджує позивач ОСОБА_1 , дитина залишилась на повному утриманні позивача, останнім часом у них з відповідачем почали виникати спори щодо розміру та систематичності прийняття ним участі у матеріальному забезпеченні дитини. Самостійно вирішити цей спір вони не в змозі, тому за захистом порушених прав позивач змушена звернутися до суду з позовом. ОСОБА_1 вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини має бути розмір аліментів в сумі 25 000,00 грн щомісяця. Відповідач має задовільний стан здоров`я, отримує сталий офіційний дохід, інших утриманців у нього немає. Тому, на думку позивача, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина у сталій грошовій сумі у визначеному нею розмірі, а саме 25 000,00 грн щомісяця.

Суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу вказаних положень закону вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина, та на утриманні якого вона знаходиться.

Разом з тим, до позовної заяви не додано доказів на підтвердження факту проживання дитини разом із позивачем. Окрім того, сторони зареєстровані за однією адресою.

Так, в тексті позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що дитина залишилась на повному її утриманні, що підтверджується актом депутата про обстеження житлово-побутових умов.

Однак, до позовної заяви не додано акту депутата про обстеження житлово-побутових умов, на який посилається позивач, хоча вказівка на нього міститься в додатках до позовної заяви: "2 копії акта депутата".

09.10.2023 Березанським міським судом Київської області складено акт про те, що при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яка надійшла від позивача ОСОБА_1 , не виявилося вказаних у додатку документів, а саме: в обох примірниках позовної заяви - копії акту депутата (а.с. 10).

Вказаний вище акт Березанського міського суду Київської області від 09.10.2023 був надісланий позивачу ОСОБА_1 поштою листом з рекомендованим повідомленням (а.с. 17-18).

Станом на день розгляду справи судом - 04.12.2023 позивач ОСОБА_1 не надала до суду жодних доказів на підтвердження того, що дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з нею.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд виходить з такого.

Так, згідно з ч. 1, 6 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. (ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Як стверджує позивач останнім часом її з відповідачем стосунки погіршились, вони перестали розуміти один одного, у зв`язку з чим втратили почуття, які притаманні подружжю. Це призвело до повного відчуження між ними. Наразі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, спільних інтересів, як і спільних потреб не мають, їх як сім`ю вже нічого не об`єднує та не стримує разом, відтак, шлюб набув формальних ознак.

Відповідач жодним чином заявлені до нього позовні вимоги про розірвання шлюбу не спростував, проти розірвання шлюбу не заперечував, що вбачається з поданої його представником заяви від 01.12.2023.

Зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу матиме ознаки примушування до шлюбу, що є недопустимим.

Відтак, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову до суду надала квитанцію про сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн (платник ОСОБА_2 ) (а.с. 1).

Однак, вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивач не заявила, вказаши у прохальній частині позовної заяви, що судові витрати вона просить покласти на позивача. Тому суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

На підставі статей 7, 24, 105, 112, 141, 180, 182-183 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,- задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 71 від 11 червня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строкуна апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя Т. В. Дудар