1Справа № 335/9099/23 2/335/3278/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Печерей О.С.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна та Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ТОВ «Фінансова компанія з управління активами», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 26579 від 22.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 15801,36 грн.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь з відповідача грошові кошти в сумі 17650,49 грн.

В обґрунтування своїх вимог щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 послався на те, що оскільки чинним законодавством України не передбачено вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, а також на те, що стягнута оспорюваним виконавчим написом заборгованість, не була безспірною, зокрема, у зв`язку із спливом трирічної позовної давності.

Крім того, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі оспорюваного виконавчого напису з нього в примусовому порядку було утримано грошову суму в розмірі 17650,49 грн., яка підлягає поверненню шляхом стягнення з відповідача цієї суми як безпідставно набутого майна.

Ухвалою суду від 22.09.2023 було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. Всім учасниками справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору, доказів на їх обґрунтування, а також заяв про розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

02.10.2023 від позивача надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів на підтвердження факту розірвання в судовому порядку кредитного договору, на якому вчинений оспорюваний виконавчий напис нотаріуса. Крім того, позивач просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач надіслав відзив на позов, в якому повідомив про визнання позову в частині визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В частині стягнення з нього грошових коштів в сумі 17650,49 грн. як безпідставно набутого майна відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що вказані грошові кошти на розрахункові рахунки відповідача не надходили, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача.

Також відповідач просив розглядати справу без його участі.

Разом з цим позивач просив витребувати від Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) документи на підтвердження стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь відповідача в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Ухвалою від 31.10.2023 клопотання позивача було задоволене.

28.11.2023 від Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання ухвали суду надійшло повідомлення про те, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 державним виконавцем 13.09.2023 винесена постанова про арешт коштів боржника, яку разом з платіжними інструкціями щодо списання заборгованості з рахунків боржника направлено до АТ КБ «Приватбанк». Після цього, 23.11.2023 на депозитний рахунок вказаного відділу ДВС надійшли списані з рахунку позивача кошти в сумі 6000,00 грн. В подальшому, 28.11.2023 державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2023 у справі № 335/9099/23. Після ухвалення судом рішення у цій справі державним виконавцем буде вирішено питання про переказ вказаних коштів належному отримувачу.

07.11.2023 від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи скрин-шоту з екрану мобільного пристрою, який містить зображення діалогу між позивачем та службою підтримки АТ «Сенс банк» щодо надання позивачу інформації про накладення арешту на його рахунок.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились. Позивач надав заяву про розгляду справи без його участі.

Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, явку представника не забезпечив, відзиву на позов не надав, про причини неявки не повідомив.

Приватний нотаріус Солонець Т.М. також в судове засідання не з`явилась.

Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого.

Викладення обставин та доказів, встановлених та досліджених судом.

27.02.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір №SAMDN173, в межах якого відповідачем відкрито для позивача банківський картковий рахунок, видано картку Visa «Універсальна» № НОМЕР_1 . За умовами цього договору відповідач зобов`язався зберігати кошти позивача, здійснювати для нього розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

21.10.2014 року з вищевказаного рахунку без згоди позивача здійснено списання коштів на загальну суму 10146,16 грн., що вимусило останнього звернутися до відповідача із заявою щодо несанкціонованого списання грошових коштів.

Крім цього, 22.10.2014 позивач звернувся до Орджонікідзевського РВ УМВС України в Запорізькій області із заявою щодо заволодіння шахрайським способом належними йому грошовими коштами, за результатами розгляду якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004681 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2019 у справі № 335/7306/19 Договір, укладений 27.02.2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк», № НОМЕР_2 , було розірвано з 03.07.2019 року.

Вказане рішення суду набрало законної сили 24.03.2020.

В подальшому між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» був укладений Договір факторингу № РВ-2021-10 від 26.10.2021, за яким АТ КБ «Приватбанк» відступило на користь відповідача право вимоги до позивача за Кредитним договором № SAMDN2173 від 27.02.2006 року

22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. на Кредитному договорі № SAMDN2173 від 27.02.2006 року вчинено виконавчий напис (реєстровий номер 26579), яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 25.10.2021 по 22.12.2021 у розмірі 15801,36 грн., в тому числі 7956,15 грн. заборгованості за тілом кредиту, 7795,21 грн. заборгованість за несплаченими процентами, 50,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису.

26.04.2022 року старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юсиції було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, що підтверджується копією відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження.

За повідомленням Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.11.2023, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 державним виконавцем 13.09.2023 винесена постанова про арешт коштів боржника, яку разом з платіжними інструкціями щодо списання заборгованості з рахунків боржника направлено до АТ КБ «Приватбанк». Після цього, 23.11.2023 на депозитний рахунок вказаного відділу ДВС надійшли списані з рахунку позивача кошти в сумі 6000,00 грн.

Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат").

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту:

«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття.

Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 Постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі

№ 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Крім того, розглядаючи правову природу відносин, що виникають у зв`язку з вчиненням нотаріусом виконавчого напису, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначила про таке.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Проте, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Мотиви та висновки суду при вирішенні цієї справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд виходить з того, що відповідач визнав позов в частині визнання оспорюваного виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, і це не суперечить матеріалам справи і вимогам чинного законодавства, суд вважає позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.

За відсутності доведеності іншого, суд виходить з того, оспорюваний виконавчий напис був вчинений на договорі, який не входить в перелік документів, на яких дозволяється вчиняти виконавчий напис нотаріуса, та за відсутності доказів наявності безспірної заборгованості позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 17650,49 грн. суд виходить з того, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем цих грошових коштів за рахунок позивача.

Наявні в матеріалах справи відомості про стягнення з рахунку позивача на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби грошової суми в розмірі 6000,00 грн., не є підставою для стягнення цієї суми з відповідача.

Так, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в силу ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» тягне закінчення виконавчого провадження, яке, у свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, має наслідком те, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, на суму 536,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 82, 84, 19, 141, 176, 263-265 ЦПК України, керуючись ст.ст.83, 246, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна та Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 26579, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами»заборгованості у розмірі 15801,36 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами»(Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9-А, оф. 203, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв