ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2023 року

м. Харків

справа № 630/570/21

провадження № 22ц/818/1095/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , представник позивача - Кабанець В. О. ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 травня 2022 року в складі судді Малихіна О.О.

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно в натурі.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2021 року ним прийнято в телефонній розмові замовлення на виготовлення пиломатеріалів з хвойних порід дерев, а саме: брус розміром 50*200*6000 мм у кількості 40 шт.; брус розміром 50*150*6000 мм у кількості 21 шт.; брус розміром 100*150*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 100*100*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 50*50*6000 мм у кількості 50 шт.; шальовка обрізна у кількості 2 м куб. Також у вартість замовлення врахована доставка на адресу зазначеної замовником: АДРЕСА_1 . Загальна вартість товару з доставкою склала 58 000,00 грн.

Зазначив, що 08 липня 2021 року товар доставлено за обумовленою адресою, прийнято та вивантажено у дворі приватної будівлі самостійно ОСОБА_3 . В подальшому водієм, яким здійснено доставку пиломатеріалів, пред`явлено ОСОБА_3 товарний чек на суму 58 000,00 грн для оплати та інші документи для оформлення угоди. Однак ОСОБА_3 відмовився сплачувати вартість товару та повідомляти будь-які свої дані, а після розвантаження зачинив ворота, заблокувавши в`їзд та повідомив, що товар оплачувати не збирається, від повернення товару відмовляється та перестав спілкуватись.

Вказав, що за фактом привласнення майна (товару) 08 липня 2021 року викликано поліцію, якими зафіксовано, що пиломатеріали відповідно до замовлення знаходяться на території приватної будівлі, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , що стало підставою для звернення до поліції з відповідною заявою про вчинення злочину.

Посилався на те, що між сторонами будь-які договори не укладено, пиломатеріали не повернуто, а відповідач ухиляється від добровільного повернення пиломатеріалів отриманих без достатньої правової підстави та які йому не належать, відмовляється оплатити їх вартість. У зв`язку із значною вартістю привласнених ОСОБА_3 матеріалів, йому завдається шкода у вигляді зменшення обігових коштів у господарській діяльності, зниження прибутку.

Зазначив, що під час розгляду клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 08 липня 2021 року слідчим суддею Люботинського міського суду Харківської області у справі № 630/710/21 встановлено, що пиломатеріали знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на суму 58 000,00 грн. Також судом зазначено, що ОСОБА_3 замовлення здійснено через невідому особу та сплачено кошти на банківську картку № НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_5 ».

Стверджував, що він немає найманих працівників, не працює через посередників та немає договорів з третіми особами (посередниками) про розповсюдження, продаж виготовленої лісової продукції. Кошти від продажу лісоматеріалів на особисті банківські картки не приймає.

Просив зобов`язати ОСОБА_3 повернути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпідставно набуте майно в натурі, а саме: пиломатеріали з хвойних порід (сосна звичайна): брус розміром 50*200*6000 мм у кількості 40 шт.; брус розміром 50*150*6000 мм у кількості 21 шт.; брус розміром 100*150*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 100*100*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 50*50*6000 мм у кількості 50 шт.; шальовка (дошка) обрізна у кількості 2 м куб.; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на відшкодування судового збору та правничої допомоги.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 04 травня 2022 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі, зобов`язано ОСОБА_3 повернути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пиломатеріали з хвойних порід (сосна звичайна): брус розміром 50*200*6000 мм у кількості 40 шт.; брус розміром 50*150*6000 мм у кількості 21 шт.; брус розміром 100*150*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 100*100*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 50*50*6000 мм у кількості 50 шт.; шальовка (дошка) обрізна у кількості 2 м куб.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31 500,00 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 через свого представника до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача на його користь судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що спірне майно від позивача вибуло за його волею. На сьогодні будь-які договори між сторонами не укладено. Таким чином жодних зобов`язань у нього щодо позивача не виникло. Крім того, вивантаження пиломатеріалів на території приватної будівлі, що належить йому, дійсно відбулося та він перерахував 30 000,00 грн за товар за банківськими реквізитами, вказаними продавцем майна, тобто фактично виконав свій обов`язок покупця оплатити отриманий товар. Жодних доказів, які могли б довести факт його обізнаності щодо незаконного вибуття спірного майна з володіння позивача, ним не надано. Вважав, що належним способом захисту прав позивача є звернення із позовом до особи, з якою позивач фактично уклав договір купівлі-продажу із вимогою про стягнення вартості майна. Вказав, що позивач так і не надав платіжне доручення або інший розрахунковий документ на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу. Посилався на те, що позивач не надав детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, вартість наданих представником позивача правових послуг не відповідає критеріям розумності і співмірності із складністю справи.

25 травня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав судове рішення - законним, апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому акцентував увагу суду на те, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем чужого майна, що виключає можливість у застосуванні вимог статті 388 ЦК України, адже ОСОБА_3 розумів безпідставність отримання чужого майна, вживав активні заходи щодо перешкоджання в поверненні необгрунтовано отриманого майна, що спонукало позивача звертатися до правоохоронних органів для засвідчення факту раптово виниклих правовідносин між позивачем та відповідачем. Що стосується витрат на правничу допомогу зазначив, що їх вартість співмірна з обсягом юридичних послуг, яку надав представник.

30 травня 2023 року від представника ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він виклав тлумачення статті 1212 ЦК України та зазначив, що відсутні підстави для застосування положень цієї статті. Щодо витрат на правничу допомогу вказав, що оскільки клопотання та додатки не були надіслані відповідачу, виходячи з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження №61-20691св21), це клопотання позивача необхідно повернути йому без розгляду.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 наполягав на своїй позиції, яку фактично виклав як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Клопотань щодо відкладення розгляду справи не надали.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу (договір поставки) пиломатеріалів, за яким позивач зобов`язався поставити товар, а відповідач прийняти його та сплатити за нього грошові кошти, проте відповідач не оплатив товар, тому відмова відповідача у поверненні товару є протиправною та порушує права позивача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, виготовленого на бланку серії АА № 200482, ОСОБА_1 з 18 березня 2003 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, який здійснює діяльність, пов`язану з оптовою торгівлею деревиною і будівельними матеріалами (а.с.11-12 том 1).

Як вбачається з накладної № 8/7ип від 08 липня 2021 року, товарно-транспортної накладної № 0807тн від 08 липня 2021 року, товарного чеку № б/н від 08 липня 2021 року та маршрутного листа від 08 липня 2021 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відправлено та водієм ОСОБА_6 доставлено, за адресою: АДРЕСА_1 , наступне: 50х200(6) 40 шт. в сумі 22 000,00 грн; 50х150(6) 21 шт. в сумі 8505,00 грн; 100х150(6) 4 шт. в сумі 1252,00 грн; 100х100(6) 4 шт. в сумі 2088,00 грн; 50х50(4,5) 67 шт. в сумі 6365,00 грн; дошка обрізна 0,25 мм у кількості 2 м куб в сумі 17 790,00 грн, вартістю на загальну суму 58000,00 грн. Для перевезення вказаних пиломатеріалів задіяний вантажний автомобіль TATA LPT 613, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , на ім`я якого оформлений маршрутний лист від 08 липня 2021 року (а.с.7,8,66,67 том 1).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265332530 від 11 липня 2021 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 серпня 2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. (а.с.9-10 том 1).

08 липня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000082 внесено відомості за повідомленням тимчасово виконуючого обов`язки начальника СД ВП №2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області Калашник Д.Р. про те, що ОСОБА_3 , незаконно, шляхом обману заволодів будівельним брусом, чим спричинив матеріальні збитки фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Також, 08 липня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000081 були внесені відомості за повідомленням тимчасово виконуючого обов`язки начальника СД ВП №2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області Калашник Д.Р. про те, що невідома особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 , які він їй надіслав за будівельні матеріали (дошку) у сумі 30 000,00 грн за ознаками кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Матеріали кримінальних проваджень №0000081 від 08 липня 2021 року та №0000082 від 08 липня 2021 року об`єднанні в одне провадження з єдиним номером №0000081.

Ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 20 серпня 2021 року у справі № 630/710/21 накладено арешт на пиломатеріали з хвойних порід, а саме брус 50*200*6000 (40 штук), брус 50*150*6000 (21 шт), брус 100*150*6000 (4 шт), брус 100*100*6000 (4 шт), брус 50*50*6000 (50 шт), шалевка обрізна (2 м куб.), які перебувають за адресою мешкання ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заборони їх використання, розпорядження та відчуження з визначенням місця їх зберігання за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.83-84 том 1).

В протоколі огляду місця події, проведеного за участю ОСОБА_3 , як власника вказаного вище житлового будинку, зазначено, що пиломатеріали різного виду і розміру, а саме: 4 штуки розміром 10*10 см і довжиною 6,15 м, 4 штуки розміром 15*10 см і довжиною 6,05 м, 21 штука розміром 15*5 см і довжиною 6,0 м, 40 штук розміром 20*5 см і довжиною 6,0 м; дошка обрізна в кількості 146 штук розміром 12*2,5 см і довжиною від 4,1 м до 4,7 м, без пошкоджень. Виявлені під час огляду вироби з деревини залишені на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , що він також підтвердив у формі збереженої розписки від 08 липня 2021 року, складеної ним на окремому аркуші на ім`я начальника відділення поліції (а.с.135-137, 138 том 1).

Органу дізнання водієм ОСОБА_6 надані письмові пояснення від 08 липня 2021 року, в яких він повідомив про наступне. Напередодні, 07 липня 2021 року, на підставі замовлення, отриманого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за телефоном, були виготовлені пиломатеріали, які він, ОСОБА_6 , повинен був доставити за адресою: АДРЕСА_1 . 08 липня 2021 року пиломатеріали були завантажені до автомобіля TATA, державний номер НОМЕР_2 , та він вирушив за вказаною адресою, попередивши про це замовника за телефоном НОМЕР_3 . Прибувши за адресою, його зустрів хлопець, якому він повідомив про необхідність оплати вартості доставлених пиломатеріалів в сумі 58 000,00 грн. В цей момент йому, ОСОБА_6 , надійшов дзвінок з телефону НОМЕР_3 від іншого чоловіка, який запевнив, що невдовзі привезе гроші на оплату пиломатеріалів. Після цієї розмови розпочалось вивантаження пиломатеріалів. Але виявилось, що хлопець, який його зустрічав і який отримав пиломатеріали, є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і що він вже комусь перерахував грошові кошти на банківську картку. Після цього хлопець відмовився оплачувати вартість пиломатеріалів або повернути їх, та зачинив ворота. Потім було викликано поліцію (а.с.98,140 том 1).

Органу дізнання Уваровим С.О. також 08 липня 2021 року були надані письмові пояснення, в яких він зазначив таке. В мережі «інтернет» він знайшов чоловіка, якому за телефоном НОМЕР_3 замовив будівельний брус вартістю 30 000,00 грн з доставкою на 08 липня 2021 року. Цей чоловік повідомив, що він, ОСОБА_3 , повинен буде на час приїзду автомобіля з будівельним брусом перерахувати 30 000,00 грн на банківську картку. Але коли 08 липня 2021 року до нього приїхала вантажівка з будівельним брусом, водій повідомив, що вартість цього брусу складає 58 000,00 грн. ОСОБА_3 одразу зателефонував тому чоловіку, в якого замовляв будівельний брус, на що той відповів, що це вигадки водія. Але після вивантаження будівельного брусу цей чоловік не брав слухавку (а.с.97,134 том 1).

Аналізуючи надані матеріали справи слід зазначити, що ОСОБА_3 змінював свою позицію. Спочатку посилався на те, що він не здійснював та не узгоджував з позивачем склад, обсяг, кількість та вартість пиломатеріалів, а факт існування замовлення ґрунтується тільки на припущеннях позивача. В подальшому ОСОБА_3 зазначив, що ним було сплачено за товар 30 000,00 грн на банківську картку та йому не відомо, де знаходиться спірний товар.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною першою статті 662, частиною першою статті 663 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві визначений договором купівлі-продажу товар у строк, встановлений цим договором.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Системний аналіз наведеної норми свідчить про те, що визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся) може бути у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору на стадії його укладення, а не за наслідками виконання. Тобто, якщо спірний договір виконується сторонами, відсутні підстави вважати цей договір неукладеним.

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

У частині третій статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 465/5790/17 (провадження № 61-14395св21).

Ураховуючи зазначене, доводи ОСОБА_3 про те, що відносини, які виникли між сторонам, є договірними, а тому суд першої інстанцій помилково застосував статтю 1212 ЦК України, не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поставки пиломатеріалів з хвойних порід, а саме брус: 50х200(6) 40 шт.; 50х150(6) 21 шт.; 100х150(6) 4 шт.; 100х100(6) 4 шт.; 50х50(4,5) 67 шт.; дошка обрізна 0,25 мм у кількості 2 м куб, вартістю на загальну суму 58000,00 грн.

08 липня 2021 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відправлено та водієм ОСОБА_6 доставлено вищезазначений товар ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується накладною № 8/7ип від 08 липня 2021 року, товарно-транспортною накладною № 0807тн від 08 липня 2021 року, товарним чеком № б/н від 08 липня 2021 року та маршрутним листом від 08 липня 2021 року.

ОСОБА_3 не заперечував факт виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обов`язків за договором поставки, а саме поставки пиломатеріалів з хвойних порід, а саме брус: 50х200(6) 40 шт.; 50х150(6) 21 шт.; 100х150(6) 4 шт.; 100х100(6) 4 шт.; 50х50(4,5) 67 шт.; дошка обрізна 0,25 мм у кількості 2 м куб на загальну суму 58000,00 грн.

Таким чином, виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 доведено факт укладення договору поставки між сторонами, що підтверджується вищенаведеними письмовими доказами, які не спростовано відповідачем.

Доводи ОСОБА_3 про ненадання позивачем доказів укладення між сторонами договору поставки, є неспроможними, оскільки поставка відповідачу пиломатеріалів та наявність у позивача товарного чеку від 08 липня 2021 року свідчить про виникнення договірних правовідносин між сторонами, що передбачає зобов`язання відповідача сплатити грошові кошти за прийнятий товар.

Проте, ОСОБА_3 своїх зобов`язань не виконав, а саме не сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за прийнятий товар грошові кошти та відмовляється повертати прийнятий товар.

Посилання ОСОБА_3 на те, що між сторонами була оговорена ціна товару в загальному розмірі 30 000,00 грн, які він перерахував на картковий рахунок третій особі колегія суддів відхиляє, оскільки з накладної № 8/7ип від 08 липня 2021 року, товарно-транспортної накладної № 0807тн від 08 липня 2021 року та товарного чеку № б/н від 08 липня 2021 року вбачається, що загальна сума товару саме 58 000,00 грн, та матеріали справи не містять жодних доказів перерахування вищевказаних грошових коштів ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки між сторонами виникли і тривають договірні зобов`язання, які є обов`язковими для виконання сторонами договору і повинні виконуватися належним чином, то відмова відповідача у поверненні товару є порушенням договірних зобов`язань і прав позивача, які підлягають захисту.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку про те, що ОСОБА_3 не надано доказів, які б підтверджували факт повного виконання ним зобов`язання в частині оплати товару, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_3 повернути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пиломатеріали з хвойних порід (сосна звичайна): брус розміром 50*200*6000 мм у кількості 40 шт.; брус розміром 50*150*6000 мм у кількості 21 шт.; брус розміром 100*150*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 100*100*6000 мм у кількості 4 шт.; брус розміром 50*50*6000 мм у кількості 50 шт.; шальовка (дошка) обрізна у кількості 2 м куб.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що належним способом захисту прав позивача є звернення із позовом до особи, з якою позивач фактично уклав договір купівлі-продажу із вимогою про стягнення вартості майна, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що якщо сторона, яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні в частині мотивів.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування позивачу понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальності кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Вимога учасника справи щодо розподілу судових витрат не є позовною вимогою, а є процесуальною дією суду.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції представляв адвокат Кабанець В.О. на підставі договору про надання правової допомоги № 02/21 від 08 липня 2021 року, додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 02/21 від 08 липня 2021 року та ордерів на надання правової допомоги № 166333 від 08 липня 2021 року та № 1003551 від 19 серпня 2021 року.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.4 договору передбачено, що вартість та строк оплати послуг адвоката встановлюється за домовленістю сторін. Сума договору складає 40 000,00 грн у тому числі 10% (5800,00 грн) гонорар успіху за вирішення судової справи на користь клієнта. Строк здійснення оплати встановлюється за домовленістю сторін, але остаточна сума повинна бути сплачена до дня винесення рішення суду по суті спору.

В уточненій позовній заяві фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зазначено, що попередній розрахунок судових витрат складає 30 908,00 грн (судовий збір та правнича допомога).

28 вересня 2021 року адвокатом Кабанцем В.О. та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 складено акт № 1 прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 08 липня 2021 року № 02/21, за яким станом на 28 вересня 2021 року адвокат надав клієнту, а клієнт прийняв надані наступні послуги: складання позовної заяви 6000,00 грн; складання уточнених позовних вимог 3000,00 грн; підготовка адвокатського запиту для отримання доказів 1500,00 грн; участь у суді першої інстанції 12 000,00 грн; забезпечення участі у судових засіданнях Люботинського міського суду (3 судодня х 3000,00 грн) 9000,00 грн, всього 31 500,00 грн (а.с.100 том 1).

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її розгляду судом першої інстанції представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 подано позовну заяву, клопотання про витребування доказів, дві заяви про виклик свідків, дві заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, два клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, заяву про зміну предмету спору, заяву про уточнення позовних вимог, клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, заяву про поновлення процесуального строку, відповідь на відзив, дві заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Також матеріали справи свідчать про те, що представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Кабанець В.О. приймав участь в судових засіданнях, а саме 05 серпня 2021 року (6 хв.), 03 вересня 2021 року (1 год. 13 хв.), 13 вересня 2021 року (08 хв.), 29 вересня 2021 року (39 хв.), 22 жовтня 2021 року (53 хв.), 08 листопада 2021 року (1 год. 54 хв.), 14 квітня 2022 року (в режимі відеоконференції 19 хв.), 04 травня 2022 року (в режимі відеоконференції 2 год.).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ані клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, ані докази обсягу робіт не були направлені відповідачу. На аркуші справи 105 том 1 міститься протокол судового засідання, в якому зазначено, що судом першої інстанції це клопотання та докази досліджувалися. Однак, відповідач та його представник в судовому засіданні були відсутні. Враховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження №61-20691св21), складність справи та проведену фактично в судових засіданнях в суді першої інстанції адвокатом роботу, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про зменшення витрат на правничу допомогу, які стягнуті з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 31 500,00 грн до 10 000,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення змінено в частині мотивів та зменшена сума витрат на правничу допомогу. Однак, фактично вимога щодо зобов`язання ОСОБА_3 повернути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпідставно набуте майно в натурі задоволена і по суті спору доводи апеляційної скарги не вплинули на цю вимогу, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 травня 2022 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 31 500,00 грн до 10 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.