КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9203/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/12905/21

30 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Сушко Л.П.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Галагана В.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Юхименко Ольги Леонідівни , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди/збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Юхименко О.Л. , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди/збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 94 728,72 грн. та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 544 070,81 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму попередніх судових витрат у розмірі 28 800,00 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на підставі виконавчого напису нотаріуса без ліцензії на іпотечному договорі, який позивач ніколи не укладав з жодною фінансовою установою, невідома позивачу юридична особа без жодного повідомлення позивача про свої претензії, без звернення до суду, за попередньою згодою з організатором даного протиправного діяння приватного виконавця Юхименко О.Л., за допомогою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили незаконне утримання з заробітної плати позивача, відмовившись від будь-яких спілкувань з ним.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Юхименко Ольги Леонідівни , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди/збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не врахувавши, що саме відповідачі повинні були довести відсутність їх вини у завданні матеріальної та моральної шкоди позивачу.

Вказував, що судом передчасно відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог через не оскарження ним виконавчого напису нотаріуса за наявності протиправної дії відповідачів у вигляді стягнення з заробітної плати неіснуючого боргу.

Крім того, вказував, що він належним чином обґрунтував заявлений розмір шкоди, а суд першої інстанції безпідставно вказав, що позовна заява не містить обґрунтування завданої шкоди позивачу.

Приватний виконавець Юхименко О.Л. подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, щ дії приватного виконавці були правомірними, не порушували жодні права та законні інтереси позивача, підстави для відшкодування приватним виконавцем матеріальної та моральної шкоди позивачу відсутні.

В судовому засіданні представник Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України - Щекун О.А. просив ухвалити рішення у відповідності до вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала, що розгляд справи можна провести за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та ухвалу суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої АТ «ОТП Банк» від 14.03.2018 року № , Банком повідомлено ОСОБА_1 про відсутність заборгованості перед Банком по кредитному договору № від 17 грудня 2017 року, дата виконання зобов`язань за кредитним договором - 14.03.2018 року.

14.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. видано виконавчий напис № 359, яким запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за Кредитним договором № від 17.12.2017 року, укладеним з АТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен інвест Україна» на підставі Договору факторингу № 12/07/19, укладеного 12.07.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Росвен інвест Україна», на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» заборгованості за Кредитним договором № від 17.12.2017 року; строк платежу настав; боржником допущено прострочення платежів; стягнення проводиться за період з 12.07.2019 року по 14.01.2020 року; сума заборгованості становить 17 025,42 грн.; за вчинення виконавчого напису нотаріусом плата становить 400,00 грн.; загальна заборгованість 17 425,42 грн.

На підставі заяви стягувача ТОВ «Росвен інвест Україна» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 359, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. від 14.01.2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» заборгованості в розмірі 17 425,42 грн., копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження.

13.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. прийнято постанову про визначення боржнику ОСОБА_1 розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 219,88 грн.

13.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми основної винагороди у розмірі 1 742,54 грн.

19.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 , які боржник отримує в ПрАТ «ОТІС`Ю копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження та ПрАТ «ОТІС» для виконання.

Листом № 01-16/24 від 15.05.2020 року приватним нотаріусом Баршацьким І.В. повідомлено ОСОБА_1 про порядок вчинення виконавчого напису нотаріуса та про порядок його оскарження.

18.03.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/4698/21 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_8 , яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , отриману 11.03.2021 року та зареєстровану в журналі єдиного обліку за № 15556 в строки, визначені ст. 214 вказаного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

Листом № 40-юр від 09.04.2021 року генеральним директором ПрАТ «ОТІС» Колесником С.М. повідомлено ОСОБА_1 про занепокоєння чинення тиску на компанію та її керівництво з боку заявника ОСОБА_1 щодо виконання ПрАТ «ОТІС» виконавчого напису нотаріуса, оскільки ПрАТ «ОТІС» чи співробітники компанії не є стороною та не мають жодного відношення до спору ОСОБА_1 із стягувачем, приватним нотаріусом чи приватним виконавцем, компанія лише здійснює виконання законних вимог приватного виконавця, викладених в постанові про звернення стягнення на заробітну плату. Викладені в заяві ОСОБА_1 обґрунтування не знайшли свого підтвердження в законодавстві України, складаються переважно з припущень, що не підтверджуються жодними об`єктивними чи документальними доказами та не впливають на виконання законних вимог приватного виконавця, заява є протизаконною та безпідставною, тому не може бути задоволена. ПрАТ «ОТІС» глибоко занепокоєне зростанням тиску з боку ОСОБА_1 та його представників щодо примушування до невиконання постанови приватного виконавця Юхименко О.Л. ПрАТ «ОТІС» закликало ОСОБА_1 припинити чинити тиск на Товариство і його співробітників.

На підставі заяви ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , від 08.04.2021 року та на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/4698/21 від 18.03.2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.04.2021 року, правова кваліфікація ч. 1 ст. 191 КК України.

Листом № 17175/ПІ-Т-1427/19.1.5 від 21.04.2021 року повідомлено, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.01.2021 року № 35/6 було припинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_4 з 01.02.2021 року та наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2021 року № 1396/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 05.04.2021 року № 5 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю на ім`я ОСОБА_4 анульовано.

13.07.2021 року ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки представника потерпілого.

15.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. прийнято постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 в сумі 180,12 грн., яку надіслано учасникам виконавчого провадження.

15.11.2021 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61552788 з примусового виконання виконавчого напису № 359, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. від 14.01.2020 року у зв`язку із сплатою боржником ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заявленої матеріальної шкоди у розмірі 94 728,72 грн. та моральної шкоди у розмірі 544 070,81 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачами протиправних діянь відносно позивача та, відповідно, доказів завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідачів, з огляду на відсутність доказів вчинення з боку відповідачів протиправних діянь щодо законних прав та інтересів позивача, ураховуючи, що досліджувані спірні правовідносини виникли внаслідок виконання виконавчого напису нотаріуса, який у встановленому законом порядку позивачем оскаржено не було, приватним виконавцем проведено виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та щодо чинного, не скасованого рішенням суду виконавчого напису. При цьому, виконавчі дії приватного виконавця сторонами виконавчого провадження не оскаржувались, рішення суду, які б набрали законної сили щодо встановлення неправомірності дій відповідачів в межах проведення процедури виконання виконавчого напису нотаріуса, за яким позивач є боржником, - в матеріалах даної справи відсутні. Таким чином, за відсутності в розрізі даного спору встановленого факту заподіяння позивачеві матеріальної шкоди та моральних страждань або втрат немайнового характеру - відсутні правові підстави відшкодування такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги

такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків

у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, а також інші докази.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 12, частин першої

та шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та другастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даній справі, ОСОБА_1 обґрунтовував свою вимогу про відшкодування майнової шкоди неправомірними діями приватного виконавця щодо виконання виконавчого листа, виданого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса на іпотечному договорі, який він не укладав, внаслідок чого було здійснено незаконні відрахування із його заробітної плати. При цьому посилався на кримінальне провадження № 0001098 де позивач є потерпілим з 11.03.2021 року.

Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені норми матеріального права, правильно виходив з того, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Таким чином, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам

у їх сукупності, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеності належними та допустимими доказами прямого причинного зв`язку між діями відповідачів, вчиненими під час винесення виконавчого напису та примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі останнього, фактом звернення стягнення на заробітну плату, та завданою позивачеві шкодою.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що позивачем не оскаржувалися дії приватного виконавця щодо виконання виконавчого листа, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, а також виконавчий напис приватного нотаріуса, на підставі якого і було видано виконавчий лист.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у частині відшкодування майнової шкоди, є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та зводяться до їх переоцінки.

Крім того, позивач фактично оскаржує дії приватного виконавця в ході проведення виконавчих дій, а також виконавчий напис приватного нотаріуса, а тому обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки у даному випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності приватного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України та звернення з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо моральної шкоди

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має правона відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року

у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21), серед іншого, вказала, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

З урахуванням наведеного, а також підстав, з якими позивач пов`язував завдання йому моральних страждань, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями відповідачів, про які вказано у позові, та настанням шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, так як для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відтак, висновок суду першої інстанції, у межах доводів апеляційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89

ЦПК України судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводятьсядо незгоди з висновками суду і переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладеннята формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надано оцінку всім важливим аргументам сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий Судді: