Справа № 944/4007/23 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2830/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

в червні 2023 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 липня 2016 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №1157, за час перебування в шлюбі у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що з листопада 2022 року вона з донькою проживає окремо, оскільки перебувають за кордоном. Вказує, що неодноразово зверталась до відповідача з питанням щодо надання коштів на утримання доньки, оскільки вона не може самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини, проте такі відповідачем залишались без уваги. Вважає, що оскільки відповідач є здоровим та працездатним, тому може сплачувати аліменти на їх неповнолітню доньку відповідно до норм чинного законодавства.

З наведених підстав просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000, 00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 15 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що судом розглянуто справу у відсутності відповідача, без його належного повідомлення про час, дату та місце розгляду справи, що позбавило останнього права реалізувати свої процесуальні права. Вважає, що довідка про доставку повідомлення в додатку Вайбер не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи, оскільки відповідач не отримував ні копії позовної заяви, ні ухвали про відкриття провадження у справі. Вказує, що розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення суду є значно завищеним та необгрунтованим. Зазначає, що ОСОБА_1 не має жодних доходів, знаходиться в пошуках роботи, оскільки виїхати за кордон на роботу, як раніше, не може у зв`язку з війною, а відтак надуманими є посилання позивачки на ту обставину, що відповідач працює на сезонних роботах за кордоном. Крім того, апелянт не впевнений, що дитина забезпечена всім необхідним, оскільки позивачкою не надано жодних квитанцій про оплату додаткових гуртків, курсів, спортивних секцій, тощо. Вважає, що позивачкою не доведено необхідність сплати аліментів саме в розмірі 5 000 гривень, як і можливості відповідача сплачувати таку суму. Також апелянт вказує, що адвокат Кузик В.І. не мав права на подання до суду позову в інтересах ОСОБА_3 , оскільки ордер, виданий на ведення справи в суді не містить всіх необхідних реквізитів такого документа. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000, 00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року призначено на 15 год. 00 хв. 20 листопада 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 30 листопада 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 20 листопада 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 30 листопада 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що утримання дитини є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, відтак враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, що в достатній мірі забезпечить її фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2023 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено судове засідання на 10 липня 2023 року.

В матеріалах справи наявна довідка про доставку повідомлення у додатку «Вайбер» щодо документу «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» на 10 липня 2023 року 13 год 30 хв. по справі №944/4007/23 одержувачу ОСОБА_1 на номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 липня 2023 року ухвалено проводити заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_3 з тих підстав, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак в судове засідання не з`явився без поважних причин, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи.

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив.

Відповідно до положень статті 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року № 10-р «Про національного оператора поштового зв`язку» АТ «Укрпошта» є національним оператором поштового зв`язку.

Закон України від 04 жовтня 2001 року № 2759-III «Про поштовий зв`язок» визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг.

Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абзац 4 пункту 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 в редакції, чинній на момент направлення копії відповідного судового рішення (далі - Правила).

Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. 17 Правил).

Рекомендованим поштовим відправленням є, зокрема, реєстрований лист, який приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення (абзац 27 пункту 2 Правил). У разі подання для пересилання, зокрема, реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу (абзац перший пункту 62 Правил).

Разом з тим, частиною 13 ст. 128 ЦПК України визначено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У матеріалах справи міститься довідка про доставку ОСОБА_1 повідомлення у додатку «Вайбер», згідно якої відповідачу було доставлено смс-повідомлення про судове засідання, яке відбудеться 10 липня 2023 року о 13 год. 30 хв.

Проте вказана довідка не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки згідно пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді смс-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику смс-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздруковування та заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Однак заява від ОСОБА_1 про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення в справі відсутня.

За таких обставин не можна вважати, що суд першої інстанції належним чином повідомив відповідача про дату, час і місце судового засідання.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17 березня 2019 року у справі № 201/6092/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів надіслання ОСОБА_1 судової повістки про час, місце та дату судового засідання, із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи та не забезпечив останньому реалізувати надані йому законом права, оскільки розглянув справу за його відсутності, не повідомивши належним чином про дату, час і місце судового засідання

Вказана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12.02.2019 року в справі № 906/142/18, а також в постанові від 12.12.2018 року в справі № 752/11896/17.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, докази належного повідомлення якого про час та місце судового засідання в матеріалах справи відсутні, на що апелянт звертає увагу в своїй скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване заочне рішення скасуванню з ухваленням постанови по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 20 липня 2016 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1157, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 20 липня 2016 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 21 вересня 2017 року виконавчим комітетом Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області.

Судом встановлено, що позивачка з донькою з 23 листопада 2022 року проживають за кордоном.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення коштів на утримання дитини в розмірі 5000 грн. щомісячно, позивачка посилалася на те, що відповідач отримує доходи, достатні для сплати коштів у зазначеному нею розмірі, оскільки має постійну сезонну роботу в Республіці Польща.

Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 , виданої Яворівською ДПІ ГУ ДПС у Львівській області за період з третього кварталу 2022 року по другий квартал 2023 року, інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня.

В апеляційній скарзі відповідач заперечував наявність у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 5000.00 гривень, оскільки він не працює та шукає роботу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідач є особою молодого віку, за станом здоров`я є працездатним, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина на утриманні немає, а відтак має можливість працевлаштуватися на високооплачувану роботу.

Зважаючи на рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, враховуючи те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, колегія суддів з врахуванням рівної участі обох батьків в матеріальному утриманні дитини, виходячи з права дитини на утримання від батька належного утримання, вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача слід визначити у розмірі 3500.00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500.00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 751,52 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 30 листопада 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк