Справа № 750/2446/23
Провадження № 2/750/624/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Логвіної Т.В.,

секретаря Примак Т.В.,

за участі представника позивача,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

22 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради та просить визнати неправомірним та скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Обґрунтовано позов тим, що з 28 липня 2021 року позивач працював на посаді водія автотранспортних засобів швидкої та невідкладної медичної допомоги виїзної бригади Чернігівської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради. На підставі наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради від 06.02.2023 №58/К/ТР позивач звільнений з роботи з 07 лютого 2023 року за появу на роботі в нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України, позивач з наказом не згоден, оскільки 12 січня 2023 року він дійсно заїжджав на роботу, але робочі функції в цей день не виконував, враховуючи, що з 03 січня по 30 січня 2023 року перебував у відпустці.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Комунальне некомерційне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України законодавець визначив відповідальність за появу на роботі в нетверезому стані і не має значення виконував працівник трудові функції чи ні, інші працівники, які працюють на підприємстві не повинні страждати від того, що п`яний працівник перебуває на роботі.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якому просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до копії наказу від 28 липня 2021 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01.08.2021 на посаду водія автотранспортних засобів швидкої та невідкладної медичної допомоги виїзної бригади Чернігівської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги.

Згідно витягу з наказу від 19.12.2022 № 998/В ОСОБА_1 надано відпустку на 28 календарних днів з 03.01.2023 по 30.01.2023 включно.

На підставі наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради № 58/К/ТР від 06.02.2023 позивач звільнений з роботи з 07.02.2023 за появу на роботу в нетверезому стані відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України.

Як вбачаться з наказу про звільнення, 12.01.2023 року о 16:10 водій автотранспортних засобів швидкої та невідкладної медичної допомоги виїзної бригади Чернігівської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги ОСОБА_1 з`явився на роботі в нетверезому стані разом із співробітником ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та потрапивши до кімнати зберігання наркотичних засобів, ОСОБА_3 застосував фізичну силу до старшого фельдшера з медицини невідкладних станів Першої підстанції ОСОБА_4 , яка намагалась завадити йому, - душив її за шию, хватався за руки та вдарив по руках. Молодша медична сестра чергова ОСОБА_5 , побачивши, що ОСОБА_3 застосовує фізичну силу до ОСОБА_4 , намагалась заступитись за неї, на що ОСОБА_3 не відреагував та скрутив руки ОСОБА_5 і штовхнув її. Підтвердженням того, що ОСОБА_1 перебував в нетверезому стані є порушення мови, порушення координації рухів, різкий запах алкоголю, який було чутно від нього, поведінка, що не відповідає обстановці, а також показання працівників та запис відео з відео реєстраторів працівників патрульної поліції, які з ним спілкувались 12.01.2023 року. Відповідно до ст. 149 КЗпП України ОСОБА_3 відмовився 06.02.2023 року надати письмові пояснення.

Свідки в судовому засіданні пояснили, що позивач перебував на роботі 12.01.2023 у нетверезому стані, було чутно різкий запах алкоголю, мав порушення мови, поводив себе недеакватно.

Згідно статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Підставою для звільнення працівника за пунктом 7 статті 40 КЗпП України є сам факт появи на роботі у нетверезому стані. При цьому, звільнення на підставі вказаного пункту є дисциплінарним стягненням, а тому таке має накладатись з додержанням встановленої процедури.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з заходів стягнення - догана або звільнення (147 КЗпП України).

Згідно з статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

У статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни мають бути витребувані письмові пояснення, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення має враховуватися ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, а також попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки.

Підставою для звільнення працівника є сам факт появи на роботі в нетверезому стані. Отже, на право власника звільнити працівника з цих підстав не впливає та обставина, був працівник відсторонений від роботи чи ні.

Поява на роботі в нетверезому стані - це означає появу в такому вигляді на території підприємства, установи, організації, закладу в робочий час. Не може бути підставою для звільнення працівника поява в нетверезому вигляді на робочому місці у вільний від роботи час, у вихідний день, під час відпустки тощо.

Частиною 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Як зазначає відповідач у відзиві ОСОБА_1 членом профспілки не був, тому попередньої згоди профспілкового органу не потрібно.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки, оскаржуваний наказ винесений з порушенням вимог п. 7 частини 1 ст. 40 КЗпП України, позов в частині визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення працівника та поновлення на роботі підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (зокрема, незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Із довідки від 10.05.2023 № 406 вбачається що середньоденна заробітна плата за 1 робочий день становить 263,24 грн.

Вимушений прогул позивача тривав з 07 лютого 2023 року (день звільнення) по 30 травня 2023 року (день ухвалення судового рішення), тобто 81 робочий день.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу що підлягає стягненню на користь позивача становить: 263.24 грн. х 81 = 21322,44 грн.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Черненок Геннадій Іванович на підставі договору щодо надання правничої допомоги від 24.04.2023 та ордеру серії СВ № 1051271 від 24.04.2023.

Згідно квитанції № 0003798 від 26.04.2023 позивач сплатив адвокату 14000 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні представником відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги заявлено не було, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для їх зменшення.

Оскільки ОСОБА_3 документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Також в даній судовій справі, в порядку статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються із судового збору, суд покладає на відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 36-44, 221-242 КЗпП України ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Шевченка, 160, ) про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради від 06.02.2023 №58/К/ТР про звільнення працівника.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді водія автотранспортних засобів швидкої та невідкладної медичної допомоги виїзної бригади Чернігівської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради з 08 лютого 2023 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2023 по 30.05.2023 включно у сумі 21322 грн. 44 коп., виплату якого провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 14000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 31.05.2023.

Суддя: