КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-з/824/376/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,-

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В., посилаючись на те, що 30 серпня 2016 року головним державним виконавцем винесено постанову № 52049440 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2609/26149/12, виданим Апеляційним судом міста Києва 29 липня 2016 року, на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 боргу за договором про надання послуг.

Проте однорічний строк пред`явлення виконавчого листа на підставі статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV) до виконання закінчився, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження була подана 26 серпня 2016 року, в той час як останнім днем строку було 24 серпня 2016 року.

Також скаржниця зазначала, що у виконавчому листі невірно зазначено ідентифікаційний код стягувача.

Наведені обставини стали відомі скаржниці 29 вересня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд поновити строк на звернення зі скаргою; повернути виконавчий лист № 2609/26149/12 від 29 липня 2016 року та визнати його таким, що не підлягає виконанню; скасувати постанову державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. про відкриття виконавчого провадженні від 30 серпня 2016 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 поновлено процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що на час відкриття виконавчого провадження діяли норми Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 1404-VIII) у редакції від 2 червня 2016, якими строк пред`явлені до примусового виконання виконавчих документів встановлено протягом трьох років, а тому стягувачем не було пропущено відповідний строк.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Скаржник зазначала, що стягувачем було пропущено річний строк звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією журналу реєстрації вхідної кореспонденції Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 серпня 2016 року, при тому, що останнім днем на звернення було 24 серпня 2016 року.

Вказувала, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 1404-VIII), прийнятого 2 червня 2016 року, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив до набрання цим Законом чинності, а саме строк закінчився 24 серпня 2016 року, а Закон набрав чинності 5 жовтня 2016 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , відмовлено.

Окрім іншого Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишено без змін ухвалу Солом`янського районного суду від 24 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову вжитих на підставі ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 12 березня 2020 року, а саме зупинення стягнення при примусовому виконанні виконавчого листа №2/2609/6871/12 від 29 липня 2016 року.

03 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду з заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами.

В обгрунтування заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами вказувала, що у виконавчому листі вказано невірний унікальний номер справи та те, що в день видачі виконавчого листа від 29.07.2016 року судді не було на робочому місті, а за нього підписала виконавчий лист невідома особа.

ОСОБА_1 також просила зупинити виконання виконавчого провадження за виконавчим листом №2/2609/6871/12 від 29.07.2016 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь СПД ОСОБА_2 боргу на загальну суму 97 778,52 грн., у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_1, яке веде Сквирський РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року взадоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим листом № 2609/26149/12 від 29 липня 2016 року - відмовлено.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи поданої заяви, суд доходить висновку, що заявапро перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 рокуне підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Доводи, зазначені в заяві ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами фактично зводяться до того, що у виконавчому листі вказано невірний унікальний номер справи та те,що судді на день видачі виконавчого листа від 29.07.2016 року не було на робочому місті, а за нього підписала виконавчий лист невідома особа.

Однак, таке формулювання заявником підстав для звернення до суду у порядку статті 423 ЦПК України суперечить законодавчому визначенню та тлумаченню поняття «нововиявлені обставини», яке полягає у тому, що це повинні бути саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду апеляційним судом була скарга ОСОБА_1 яка просила суд поновити строк на звернення зі скаргою; повернути виконавчий лист № 2609/26149/12 від 29 липня 2016 року та визнати його таким, що не підлягає виконанню; з двох підстав:а саме закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та невірно зазначеного ідентифікаційного коду стягувача просила скасувати постанову державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О.В. про відкриття виконавчого провадженні від 30 серпня 2016 року.

За результатами розгляду Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , відмовлено.

Доводи про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зазначені ОСОБА_1 фактично зводяться до того, що у виконавчому листі вказано невірний унікальний номер справи та суд те,що судді на день видачі виконавчого листа від 29.07.2016 року не було на робочому місті, а за нього підписала виконавчий лист невідома особа не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, оскільки такими не являються і були відомі під час апеляційного перегляду ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року та не можуть бути визнаними істотними для вирішення справи.

З огляду на вищевказане доводи заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зводяться до неточностей у виконавчому листи та припущень щодо відсутності судді на робочому місці в день видачі виконавчого листа. Таким чином, на думку колегії суддів, зазначені заявником підстави перегляду постанови апеляційного суду не являються підставами для її перегляду за нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України. Оскільки вони не входять до предмету доказування і не можуть вплинути на висновок суду про права та обов`язки осіб, яку беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру». Скасування остаточного судового рішення у даній справі було б невиправданим. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскільки наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на те, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 423 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити та залишити постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року в силі.

Керуючись ст.ст. 423-429 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами-відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник