Справа № 303/7334/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 лютого 2021 року (головуюча суддя Гутій О.В.) у справі № 303/7334/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.06.2012 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Своїм підписом у анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Банк зазначав, що вказаний договір про надання банківських послуг є змішаним договором, містить у собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). При цьому такий договір є договором приєднання (ст. 634 ЦК України).

За умовами вказаного договору позичальнику відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку з установленим кредитним лімітом у розмірі, що вказано у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку, доданій до позовної заяви.

Так, згідно з наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 06.08.2018 збільшено розмір кредитного ліміту до 1000 грн.

Банк посилався на те, що згідно з пунктами 2.1.2.3 та 2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою у безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, тому Банк нарахував йому заборгованість, яка станом на 11.10.2020 склала 13549,72 грн, з яких: 8645,17 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2404,30 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст 625 ЦК України, 2500,25 грн пеня.

Посилаючись на дані обставини, Банк просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 13549,72 гривень та судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, Банк подав на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір про надання банківських послуг між Банком та ОСОБА_1 укладено у встановленому законом порядку, шляхом підписання анкети-заяви від 23.06.2012, якою позичальник приєднався до Тарифів, у яких визначено умови щодо розміру та порядку нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій; відповідачу відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн, що стверджується довідкою про зміну умов кредитування. Зазначає, що термін дії останньої картки відповідача № НОМЕР_1 до кінця травня 2022 року. Крім того, 07.09.2018 відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, йому надано кредитний ліміт для придбання товарів у розмірі 4000 грн продукт «Миттєва розстрочка», визначено реальну річну відсоткову ставку. На переконання Банку дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Місцевий суд не встановив дійсних обставин справи, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Учасники справи в судове засідання не з`явились. Судова повістка, яка направлялась відповідачу, в черговий раз повернулась із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник Банку надіслала заяву, в якій просила судове засідання у справі відкласти, оскільки приймає участь у судовому засіданні Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/257/23, яке призначено на 11.00 год. Судова повістка на електрону адресу Банку була доставлена 17.10.2023 (а.с.134). Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, судове засідання на 11.00 год 29.11.2023 у справі № 907/257/23 було призначено ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.11.2023. Зважаючи на те, що позиція Банку апеляційному суду відома, оскільки викладена у позовній заяві та у апеляційній скарзі, а представник Банку надала перевагу судовому засіданню у Господарському суді Закарпатської області, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 272 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи позовні вимоги, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також неустойку (пеню).

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23.06.2012 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11 та зворот).

В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Крім того в анкеті-заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Згідно вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 було зазначено у відповідному полі бажаний розмір кредитного ліміту - у сумі 500 грн. Також у ній мітиться відмітка про намір ОСОБА_1 оформити картку «Універсальна».

До позовної заяви Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» із різними порядками та розмірами нарахування відсотків (а.с.12 та зворот).

Згідно з наданою до справи довідкою Банку (без реквізитів, дати складання, ПІБ та посади працівника Банку), ОСОБА_1 було надано за кредитним договором б/н (без зазначення дати укладення договору) 9 кредитних карток, зокрема 23.06.2012 видано картку № НОМЕР_2 терміном дії до 07/15 (тобто до 31.05.2015) (а.с. 9).

У позовній заяві Банк стверджував, що згідно анкети-заяви від 23.06.2012 ОСОБА_1 отримав кредитну картку з установленим кредитним лімітом у розмірі, що вказаний у Довідці про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки, доданій до позовної заяви (а.с. 10).

Також у позовній заяві Банк посилався на те, що згідно з пунктами 2.1.2.3 та 2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою у безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно з Довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки (без реквізитів, дати складання, ПІБ та посади працівника Банку) у період із 23.06.2012 до 05.08.2018 кредитний ліміт для ОСОБА_1 становив 0,00 грн, 06.08.2018 кредитний ліміт збільшено до 1000,00 грн, а 04.06.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 10).

Банком додано до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не підписано ОСОБА_1 (а.с. 13-36).

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, посилаючись на те, що вони є невід`ємними частинами договору.

Однак, Банком не доведено, яку саме картку отримано ОСОБА_1 із даного переліку, який стосується чотирьох видів карт «Універсальна», також у анкеті-заяві від 23.06.2012 не вказано, який саме вид карти «Універсальна» мав намір оформити ОСОБА_1 .

При цьому в анкеті-заяві позичальника від 23.06.2012 процентна ставка за користування кредитними коштами, а також розмір пені не зазначені.

На обґрунтування своїх вимог, до позовної заяви Банком було додано три розрахунки заборгованості (загалом за період із 23.06.2012 по 11.10.2020), згідно з якими позивач нарахував ОСОБА_1 заборгованість станом на 11.10.2020 у розмірі 13549,72 гривень, з яких: 8645,17 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2404,30 гривень заборгованість за простроченими відсотками, 2500,25 грн пеня.

Як слідує із наданих Банком розрахунків, позивач нараховував ОСОБА_1 відсотки, котрі не передбачені у підписаній анкеті-заяві від 23.06.2012.

При цьому, із виписки про рух коштів (а.с. 48-56) та наданих Банком розрахунків вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом (Банком зазначено як списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%), а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

З указаних доказів слідує, що позивачем до тіла кредиту безпідставно включено відсотки за користування кредитним лімітом, при цьому Банк самостійно в односторонньому порядку здійснював списання коштів з рахунку ОСОБА_1 на погашення відсотків в непогодженому сторонами розмірі та необумовлених платежів, та таким чином збільшував заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Застосовані Банком процентні ставки у розрахунках заборгованості, а також розмір пені не передбачені у підписаній анкеті-заяві від 23.06.2012.

Отже, нарахування заборгованості та відповідне зарахування коштів, сплачених на погашення неправомірно нарахованої Банком заборгованості, здійснювались позивачем безпідставно та всупереч умов підписаного договору.

Враховуючи, що в підписаних ОСОБА_1 документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», не передбачені застосовані Банком процентні ставки у розрахунках заборгованості, розмір та порядок нарахування пені, апеляційний суд вважає, що Банком не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів, натомість прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а тому нарахована Банком заборгованість за простроченим тілом кредиту, відсотки на таке прострочене тіло згідно ст. 625 ЦК України та пеня до стягнення не підлягає.

Отже, Банк не надав суду належних і допустимих розрахунків заборгованості згідно узгоджених договором умов, а розрахунки, наявні у матеріалах справи, ґрунтуються на непідписаних ОСОБА_1 . Умовах та правилах надання банківських послуг та виходять за межі домовленостей за укладеним між Банком та ОСОБА_1 письмовим договором.

Самостійно суд зробити такий розрахунок не має можливості, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, зарахування коштів сплачених на погашення неправомірно нарахованої Банком заборгованості, що безумовно впливає на розмір заборгованості, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за відсутності доказів отримання ОСОБА_1 кредиту в тому розмірі, на який посилався Банк, а також відсутності доказів існування заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8645,17 грн, а відтак 2404,30 гривень відсотків нарахованих на суму простроченого тіла кредиту, а також 2500,25 грн пені.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості саме в тих розмірах та порядку, що заявлені у позові.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву від 23.06.2012, висловив свою згоду з формою договору та Умовами і Правилами, а сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови не можуть бути взятими до уваги, оскільки вказана анкета-заява від 23.06.2012 не містить умов щодо сплати процентів у визначеному банком розмірі, також відсутня конкретизація Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

При цьому, судом встановлено, що у наданому витягу з Умов та правил надання банківських послуг, а також на витягу з Тарифів відсутній підпис ОСОБА_1 .

За обставинами справи Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, також, що саме з цими Тарифами банку був ознайомлений ОСОБА_1 під час підписання заяви, а не з іншими.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та правилами надання банківських послуг ОСОБА_1 , був ознайомлений і погодився на їх умови, або ж, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили вказані умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (у тому числі щодо сплати неустойки), та в зазначених в документах доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 вказала, що Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві від 23.06.2012 домовленості сторін про сплату відсотків, які Банком нараховувалися та включалися до простроченого тіла кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон N 1023-XII).

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві від 23.06.2012, яка безпосередньо підписана Фенчаком М.Ю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Доводи апеляційної скарги щодо підписання відповідачем 07.09.2018 Паспорту споживчого кредиту, згідно якого відповідачу надано кредитний ліміт для придбання товарів у розмірі 4000 грн та визначено реальну річну відсоткову ставку колегія до уваги не бере, оскільки Паспорт кредит не було надано суду першої інстанції, а також не додано до апеляційної скарги.

Оскільки Банк не довів належними й допустимими доказами тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір тих відсотків, які застосовував при нарахуванні Банк, котрі він завуальовано включав у розмір простроченого тіла кредиту, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, у зв`язку з безпідставністю цих вимог через відсутність передбаченого обов`язку ОСОБА_1 по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві.

Відтак, висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, нарахованих на таку суму відсотків згідно ст. 625 ЦК України, а також пені є правильними.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Головуюча: Судді: