Справа № 307/3856/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В., з участю секретаря Сливки С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 17 травня 2022 року (у складі судді Гримута В.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у грудні 2020 р.

Після подачі «додаткової позовної заяви» у жовтні 2021 р. (а.с.75-76) просила стягнути з відповідача на її користь частину вартості автомобілів BMW 428 I, 2014 р. випуску, та Мерседес Бенц, 1986 р. випуску, в розмірі 452983 грн.

На обґрунтування позовних вимог указала, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 протягом 17 років, який було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 17.08.2020 р., ними було набуте різне майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, у тому числі й автомобілі, «BMW», н/з НОМЕР_1 , і «Mercedes-Benz », н/з НОМЕР_2 , які були зареєстровані на ім`я відповідача. Після припинення спільного проживання ці автомобілі відповідач продав іншим особам, вказавши мінімальну ціну, а кошти привласнив.

Згідно з оцінкою спеціаліста вартість «BMW» становить 681374,26 грн., а вартість «Mercedes-Benz» - 224593 грн.

Рішенням Тячівського районного суду від 17 травня 2022 р. позов задоволено частково:сСтягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину вартості автомобіля BMW 428 I в сумі 340687,13 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- ОСОБА_3 не мала повноважень на представництво інтересів позивача;

-усі спірні автомобілі були придбані та продані в період шлюбу, грошові кошти витрачалися по мірі необхідності в інтересах сім`ї;

-позивачем одночасно подано заяву про зміну предмету та підстав позову, що не передбачено процесуальним законом, відтак, у суду були відсутні підстави приймати таку заяву до розгляду.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Представник відповідача також був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом надіслання SMS - повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку SMS (а.с.159), у матеріалах справи міститься відповідна заявка ОСОБА_4 про бажання отримувати судові повістки в електронній формі за допомогою SMS повідомлення (а.с.53), однак ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Сторона позивача в судове засідання з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять рішення суду першої інстанції залишити в силі. Відтак, розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем у частині стягнення із нього частину вартості автомобіля BMW 428 I в сумі 340687,13 грн.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що 17 серпня 2020 р. шлюб між сторонами розірвано. 16 грудня 2020 р. позивач звернулася до суду з цим позовом.

21 липня 2021 р. відповідач ОСОБА_1 , користуючись тим, що автомобіль BMW 428 I був зареєстрований на його ім`я, самостійно, без відома позивача відчужив його третій особі. У договорі купівлі-продажу вказаного автомобіля зазначено ціну 35000 грн.

Вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу в якості компенсації за належну їй частку автомобіля, суд узяв до уваги звіт оцінювача 75/09/2021 від 27.09.2021 р., згідно з яким середня ринкова вартість автомобіля BMW 428 І, 2014 р. випуску, станом на момент проведення оцінки становить 681374,26 грн., відтак ОСОБА_1 повинен сплатити на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля BMW 428 I в сумі 340687,13 грн.

При цьому суд установив, що з відповіді Територіального сервісного центру МВС № 2143 від 10 лютого 2021 р. № 31/7/3-158 «BMW 428 І», 2014 р. випуску, н/з НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), 21.07.2020 р. зареєстровано за гр. ОСОБА_5 , мешканцем АДРЕСА_1 попередній власник ОСОБА_1 (а.с.46-47).

Відповідно до звіту про визначення середньої ринкової вартості № 75/09/2021 від 27.09.2021 р. середня ринкова вартість автомобіля BMW 428 І, 2014 р. випуску, станом на момент проведення оцінки становить 681374, 26 грн. (а.с.77-83).

Згідно з листом Територіального сервісного центру МВС № 2143 № 31/7/3-199 від 15.03.2021 р. автомобіль марки BMW 428І, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого був ОСОБА_1 перереєстровано на іншого власника. Вартість транспортного засобу за договором купівлі-продажу, укладеним у ТСЦ становить 35000 грн. (а.с.111).

17 серпня 2020 р. шлюб між сторонами розірвано.

16 грудня 2020 р. позивач звернулася до суду з цим позовом.

21 липня 2020 р. відповідач ОСОБА_1 , користуючись тим, що автомобіль BMW 428 I був зареєстрований на його ім`я, самостійно, без відома позивачки відчужив його третій особі. У договорі купівлі-продажу вказаного автомобіля зазначено ціну 35000 гривень.

Вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає відшкодуванню позивачці в якості компенсації за належну їй частку автомобіля, суд бере до уваги звіт оцінювача 75/09/2021 від 27.09.2021 р. згідно з яким середня ринкова вартість автомобіля BMW 428 І, 2014 р. випуску, станом на момент проведення оцінки становить 681374,26 гривень.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що ОСОБА_1 розпорядився спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення і письмової згоди ОСОБА_2 , суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається, виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема, в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Зазначена у договорі купівлі-продажу від 21 липня 2020 р. вартість спірного автомобіля у сумі 35 000 грн. є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу.

У справі, яка переглядається, позивач вжила усіх можливих заходів для доведення дійсної вартості автомобіля, проте відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору, а також не спростував визначений у звіті розмір ринкової вартості спірного майна.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22) та від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19 (провадження № 61-17347св19).

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_3 не мала повноважень на представництво інтересів позивача і те, що позивачем одночасно подано заяву про зміну предмету та підстав позову, що не передбачено процесуальним законом, відтак, у суду були відсутні підстави приймати таку заяву до розгляду, не заслуговують на увагу, оскільки не охоплюються положеннями ч.3 ст. 376 ЦПК України, яка передбачає обов`язкові підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, у випадках порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Тобто, вказані процесуальні порушення не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що всі спірні автомобілі були придбані та продані в період шлюбу, грошові кошти витрачалися по мірі необхідності в інтересах сім`ї, не заслуговує на увагу, оскільки факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18) та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21).

Однак, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не довів належними та допустимим доказами, що кошти, виручені від продажу автомобіля марки BMW 428 І, він використав в інтересах сім`ї. Тим паче, продаж автомобілю відбувся одночасно із подачею ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву про розірвання шлюбу (а.с.117).

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 17 травня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 30 травня 2023 р.

Судді: