ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6664/23 Справа № 202/4462/23 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Максюти Ж.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя ооба: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя ооба: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжу навчання (а.с. 1-4), в обґрунтування якого посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16 липня 2008 року. Мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із нею.

У вересні 2022 року дочка вступила до Університету митної справи та фінансів на денну форму навчання за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування». Термін навчання з 12.09.2022 року по 30.06.2026 року. Вартість навчання складає 88 000 грн.

На підставі вищевикладеного та посилаючись на те, що у зв`язку з навчанням дочка потребує матеріальної допомоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя ооба: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжу навчання - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 13 березня 2023 року і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн (а.с. 29-33).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 13 березня 2023 року і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права (а.с. 37-39).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 на даний час навчається в Університеті митної справи та фінансів за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування» на денній формі навчання. Термін навчання до 30.06.2026 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, яка навчається, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, та інші обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів прийшов до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 необхідно визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 13 березня 2023 року і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи вищевикладене.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов вірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітнюдоньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.

Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньоїдоньки, та матеріальне становище іншого з батьків, а саме відповідача, який має обов`язок матеріального забезпечення повнолітньої доньки, у зв`язку з навчанням.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання дочки у твердій грошовій сумі розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 13 березня 2023 року і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи, оскільки вдповідач має мінливий дохід.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме те, що він позбавлений був можливості надати відзив та заперечення на позов із поданням доказів на підтвердження своїх заперечень, оскільки позов отримав в день судового засідання, колегія суддів відхиляє, оскільки, як видно зі змісту протоколу судового засідання від 11.05.2023 року, відповідач ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні, надав свої пояснення, в тому числі стосовно того, що він працює орендарем, тобто має сезонний характер роботи та отримує кожного місяця мінімальну заробітну плату, позов визнає частково та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму посилаючись на те, що у нього є дитина за навчання якої він сплачує, більше нікому аліменти не сплачує (а.с. 27-28), що спростовує доводи апелянта щодо позбавлення його можливості надати свої заперечення. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 не був позбавлений можливості заявити клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання йому часу для підготовки відзиву та подання відповідних доказів на підтвердження його заперечень, однак, він не скористався наданими йому процесуальними правами та не заявляв такого клопотання, що підтверджується змістом протоколу судового засідання (а.с. 27-28).

Посилання апелянта на акт обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 29.05.2023 року, складений виконавчим комітетом Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, не є належним доказом щодо підтвердження дійсного його матеріального становища, оскільки такими доказами можуть лише відповідні довідки фіскального органу за відомостями яких можливо визначити дійсний розмір офіційних доходів відповідача, разом з цим, апелянтом не надано, а ні до суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції будь-яких належних доказів на підтвердження свого скрутного матеріального стану, в тому числі отримання ним мінімальної заробітної плати.

Доводи апелянта щодо перебування на його утриманні іншої неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 2016 р.н., а також перебування на його утриманні дитини його дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , 2005 р.н., а тому він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі, який просить позивач колегія суддів відхиляє, оскільки перебування на його утриманні іншої дитини не є беззаперечною підставою для звужування прав іншої дитини на належне утримання зі сторони батька, а є лише підставою для врахування даної обставини при визначенні розміру аліментів та не звільняє від обов`язку щодо утримання своєї дочки ОСОБА_3 .

Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо перебування на його утриманні дитини його дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , 2005 р.н., який навчається, оскільки відповідач не є батьком вказаної дитини та обов`язок щодо утримання ОСОБА_5 , 2005 р.н. згідно СК України покладено на його батьків, та не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його повнолітньої дитини, яка потребує допомоги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що він має мінливий дохід та основним джерелом доходу їх сім`ї є заробітна плата його дружини, тобто, апелянт в своїй апеляційній скарзі спростовує той факт, що неповнолітній син ОСОБА_4 , 2016 р.н. та син дружини ОСОБА_5 , 2005 р.н. знаходяться на його утриманні.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було враховано матеріальний стан позивача та перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей при ухваленні рішення та визначені розміру аліментів, який підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що апелянт опікується непрацездатною матір`ю ОСОБА_6 , 1957 р.н., яка проживає окремо та потребує постійної допомоги колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та акт на який посилається апелянт не є таким доказом в розумінні вимог чинного процесуального законодавства України.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Ж.І. Максюта