Справа № 2-680/93
Провадження № 4-с/522/74/23
УХВАЛА

23 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Суворової О.В.,

за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця , особа , дії якої оскаржуються -начальник відділу Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваленко Василь Олегович, стягувач: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 04.09.2023 року надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця - начальника відділу Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваленко Василя Олеговича, стягувач: ОСОБА_2 .

Матеріали скарги суддя отримала 05.09.2023 року.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року відкрито провадження по справі.

В обґрунтування скарги вказано, що Жовтневим районним судом м. Одеси було винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, 1990 р.н., в розмірі частини всіх видів доходів до 18.06.2008 року. Аліменти , як зазначає скаржник, він сплачував справно, у зв`язку з чим виконавче провадження було закінчене в 2008 році. Звернувшись до нотаріальної контори, ОСОБА_1 був повідомлений, що в реєстрі прав на нерухоме майно міститься арешт, накладений постановою серії АА №255618 від 17.03.2005 р., який помилково не було знято державним виконавцем. 04.08.2023 р. Скаржник звернувся до Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області із заявою про зняття арешту з майна. 28.08.2023 р. скаржником було отримано відповідь Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області , в якій зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно постанови серії АА№255619 від 17.03.2005 р. Першого ВДВС РУЮ м. Одеси було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 1848899, реєстратор: Сьома Одеська державна нотаріальна контора). Матеріали виконавчого провадження , по якому був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , згідно постанови серії АА №255619 від 17.03.2005 року Першого ВДВС РУЮ м. Одеси були знищені за закінченням терміну зберігання, встановити чи були виконані вимоги виконавчого документу не уявляється можливим, як і вирішити питання про зняття арешту з майна. Враховуючи ті обставини, що Скаржник є співвласником нерухомого майна - 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а будь-які інші документи, згідно яких на це майно накладено обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, відсутні, на думку скаржника є всі підстави для зняття арешту з такого майна. Проте, державним виконавцем Л. В. Шпарка не було знято накладені в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №2-680/93 арешт та заборону відчуження нерухомого майна боржника, яке належить ОСОБА_1 , а саме 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Таким чином, враховуючи наявність арешту на 1/3 квартири АДРЕСА_2 у зв`язку із відмовою уповноважених органів здійснити дії щодо зняття арешту, Скаржник не може розпоряджатися власним майном, та вимушений звернутись до суду для його скасування, тому вимушений звернутись з відповідною скаргою.

28.09.2023 року на адресу суду надійшов відзив від Малиновського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) на скаргу, відповідно до якого вказано, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, встановити підстави завершення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа№ 2-680/93, виданого 23.04.2004 Жовтневим районним судом м. Одеси, про стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, не уявилося можливим. Доказів виконання вимог виконавчого документа , під час виконання якого був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , представником заявника надано не було. 16.08.2023 Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) представнику Костюка О.М.- адв. ОСОБА_3 було надано відповідь, де було повідомлено, що у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження , по якому був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2005 Відділом ДВС Малиновського РУЮ, неможливістю встановити підстави завершення виконавчого провадження, відсутні правові підстави для зняття арешту. Порядок зняття арешту з майна регулюється статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ. Вважає, що будь-яких допустимих доказів того, що ОСОБА_1 виконав в повному обсязі рішення Жовтневого районного суду м. Одеси по справі № 2-680/93, не надано, як і не надано доказів оскарження постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2005, згідно якої на майно боржника ОСОБА_1 був накладений арешт, тому підстави для зняття арешту відсутні. Таким чином, вимога скаржника щодо зобов`язання начальника Малиновського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Коваленко В. О. вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з майна ОСОБА_1 суперечить п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 (а.с.27-30).

02.10.2023 року суддею здійснено запит до архіву Приморського районного суду м.Одеси з проханням надати належним чином завірену копію рішення Жовтневого районного суду м. Одеси по цивільній справі №2-680/93 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів або матеріали архівної справи №2-680/93, якщо дана справа зберігається в архіві суду (а.с.32).

09.10.2023 року суддя отримала з архіву Приморського районного суду м.Одеси належним чином завірену копію постанови Жовтневого районного суду м. Одеси по цивільній справі №2-680/93 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів або матеріали архівної справи №2-680/93 та виконавчі листи по справі №2-680/93 (а.с.34-41).

Скаржник та його представник адв. ОСОБА_3 , а також представник Малиновського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В матеріалах справи наявна заява представника скаржника адв. ОСОБА_3 про розгляд справи за їх відсутності, вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити. Просив долучити Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2023 року, відповідно до якої вбачається, що 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , на яку накладено арешт (реєстраційний номер 1848899).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Постановою Жовтневого районного суду м. Одеси від 25.08.1993 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, 1990 р.н. , в розмірі частини всіх видів доходів до 18.06.2008 року (а.с.35).

Жовтневим районним судом м. Одеси видані виконавчі листи по справі №2-680/93 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36-41).

Постановою Першого ВДВС РУЮ м. Одеси серії АА№255619 від 17.03.2005 р. накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.10).

Відповідно до листа Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області на заяву Скаржника №55513 зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно постанови серії АА№255619 від 17.03.2005 р. Першого ВДВС РУЮ м. Одеси було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 1848899, реєстратор: Сьома Одеська державна нотаріальна контора). Матеріали виконавчого провадження , по якому був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , згідно постанови серії АА №255619 від 17.03.2005 року Першого ВДВС РУЮ м. Одеси були знищені за закінченням терміну зберігання, встановити чи були виконані вимоги виконавчого документу не уявляється можливим, як і вирішити питання про зняття арешту з майна (а.с.11).

Згідно наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.11.2023 року, ОСОБА_1 володіє 1/3 частиною квартири АДРЕСА_2 , на яку здійснено обтяження (реєстраційний номер обтяження 1848899) на підставі постанови серії АА№255619 від 17.03.2005 р. Першого ВДВС РУЮ м. Одеси (а.с.46).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 4 ЦПК, - Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. а ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України, передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено , що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові ВП ВС від 12.02.2020 р. № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24.05.2021 року по справі №712/12136/18.

Окрім того, на момент закінчення виконавчих проваджень, відділ державної виконавчої служби діяв згідно порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затверджено наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5 (надалі Порядок), згідно п.п.9.9-9.10 якого строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.9.10. Порядку - завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Наприклад, виконавчі провадження з трирічним строком зберігання, завершені у 2009 році, можуть включатися в акт, що буде складений не раніше 1 січня 2013 року.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Отже, з наведених норм вбачається, що саме завершені виконавчі провадження підлягають знищенню у разі закінчення строку їх зберігання.

Таким чином, у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час закінчення виконавчого провадження , у виконавчої служби відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. Єдиною можливістю , визначеною законодавцем, щодо зняття арешту є відповідне рішення суду, на підставі якого арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня. Одночасно із цим Законом визначено єдина підстава звернення до суду для отримання відповідного рішення суду боржником (колишнім боржником по закритому виконавчому провадженню ), як стороною виконавчого провадження шляхом звернення із скаргою на дії виконавчої служби, так як порядок звернення власника майна із відповідним позовом, визначений лише у випадку якщо цей власник не є, та не був стороною виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постановою Першого ВДВС РУЮ м. Одеси серії АА№255619 від 17.03.2005 р. накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Матеріали виконавчого провадження, по якому був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , згідно постанови серії АА №255619 від 17.03.2005 року Першого ВДВС РУЮ м. Одеси знищені за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, враховуючи те, що вищевказані рішення суду виконані, виконавчі провадження, в рамках яких накладався арешт на майно боржника, відсутні, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув, а арешт, який залишився , не знятий з майна заявника , порушує його права, як власника, суд приходить до висновку, що подана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.447,448,449,450,451,452 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця - начальника відділу Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваленко Василя Олеговича, стягувач: ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов`язати начальника відділу Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленко В.О. зняти арешт з 1/3 квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що був накладений постановою Малиновського відділу ДВС РУЮ м. Одеси серії АА №255619 , винесеною на підставі виконавчого листа №2-680/93, виданого Жовтневим районним судом м. Одеси 23.04.2004 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено 23.11.2023 року.

Суддя О.В.Суворова