Справа № 146/1416/23
Провадження № 22-ц/801/2191/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 рокуСправа № 146/1416/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

стягувач кредитна спілка «Партнер»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу кредитної спілки «Партнер» на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Пилипчука О. В., у цивільній справі за заявою Кредитної спілки «Партнер», за участі боржника ОСОБА_1 , про видачу дублікату судового наказу, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року КС «Партнер» звернулася до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу. Зазначала, що 21 травня 2008 року Томашпільським районним судом Вінницької області був виданий судовий наказ № 2-н-44 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача КС «Партнер» заборгованості у розмірі 7089, 62 грн,. Вказаний виконавчий документ періодично, в межах допустимого строку пред`являвся до виконання, що повертався державними виконавцями у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів на які можна було звернути стягнення. В подальшому вказаний судовий наказ було втрачено. Посилаючись на те, що вказані обставини унеможливлюють подальше виконання судового наказу КС «Партнер», звернулася до суду з заявою про видати дублікату судового наказу №2-н-44 від 21 травня 2008 року про стягнення боргу із ОСОБА_1 .

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі КС «Партнер», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення його заяви. Зазначає, що висновок суду про те, що стягувач пропустив строк пред`явлення до виконання виконавчого документу є помилковим, оскільки такий строк переривається винесенням державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Інший учасник справи відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви КС «Партнер» про видачу дублікату судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення судового наказу до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Апеляційним судом встановлено, що судовим наказом Томашпільского районного суду Вінницької області від 21 травня 2008 року стягнуто із ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь Кредитної спілки «Партнер», 21050 вул. Пирогова, буд. 55 м. Вінниця , р/р НОМЕР_1 в ВФ ЗАТ КБ «Приватбанку» 7049, 12 грн боргу по кредиту.

Вказаний судовий наказ неодноразово пред`являвся до виконання та повертався органами Державної виконавчої служби стягувачу.

Як вбачається з повідомлення Тульчинського відділу Державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) №29498/22.25-23 від 06 вересня 2023 року, у Томашпільському ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області до 27 січня 2023 року перебувало виконавче провадження № 67875629 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Партнер» заборгованість за договором в сумі 7089, 62 грн.

27 січня 2023 року державним виконавцем Швецем Ю.С. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Також зазначено, що відповідно до наказу № 689/5 від 20 лютого 2023 року Томашпільський ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) ліквідовано (а.с. 7).

З довідки голови правління КС «Партнер» від 13.09.2023 року вбачається, що судовий наказ № 2-н-44 від 21 травня 2008 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на адресу КС «Партнер» не надходив.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі- Закон № 1404-VIII).

Згідно з частиною 3 статті 431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Частина 1 статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 5 статті 37 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини 4 та 5 статті 12 Закону 1404-VIII).

Із системного аналізу указаних норм чинного Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13, постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 336/1023/20.

Таким чином, до 23 січня 2023 року виконавчий лист перебував на виконанні і постановою був повернутий стягувачу, строк на його повторне пред`явлення до виконання не пропущено. Сам судовий наказ було втрачено і доказів зворотнього суду не надано.

Суд першої інстанції указані обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову стягувачу у видачі дубліката судового наказу у зв`язку з пропуском строку пред`явлення його до виконання.

Дублікат - це документ, який видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, яка унеможливлює його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що судовий наказ перебував на примусовому виконанні тривалий термін, та був повернутий стягувачу 23 січня 2023, але докази його отримання останнім відсутні, тому виконавчий лист може вважатись втраченим. Доказів зворотнього боржник не надав.

В свою чергу заява стягувача містить інформацію щодо втрати (загублення) виконавчого листа, а згідно повідомлення відділу державної виконавчої служби не вбачається, що оригінал судового наказу направлявся на адресу стягувача, отже, оригінал судового наказу відсутній як у стягувача, так і в органі державної виконавчої служби, що свідчить про його втрату та є підставою для видачі дублікату судового наказу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для її скасування з прийняттям нової ухвали рішення про заяви КС «Партнер».

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про заяви КС «Партнер» з ОСОБА_1 на користь КС «Партнер» підлягає стягненню 268,4 грн. судового збору за подання заяви та 2684 грн за подання апеляційної скарги, в сього 2952,4 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Партнер» задовольнити.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року скасувати.

Заяву кредитної спілки «Партнер» про видачу дублікату судового наказу задовольнити.

Видати дублікат судового наказу №2-н-44 від 21 травня 2008 року про стягнення боргу зі ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Партнер» судовий збір у розмірі 2952,4 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук