Справа № 206/92/23
Провадження № 2-др/206/12/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Погребної О.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пікуль Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, в режимі відео конференції,заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Чухраєвої Н.С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій та пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

31.05.2023 року Cамарським районним судом м. Дніпропетровська була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій та пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за час прострочення сплати аліментів у сумі 6236,63 грн. і три проценти річних від простроченої суми аліментів у розмірі 1412,51 грн., а всього стягнути 7649,14 грн (сім тисяч шістсот сорок дев`ять гривень 14 копійок). В задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів було відмовлено. Також було стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 78,37 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.10.2023 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 року в частині відмови у стягненні неустойки було скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення, за яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку в розмірі 104319,00 грн.

26.10.2023 року представником позивача адвокатом Чухраєвою Н.С. подана заява про ухвалення додаткового рішення, яким він просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень. В обґрунтування заяви вказує на те, що у позивачка як у первісній позовній заяві,так і в останній уточненій позовній заяві зазначала, що «загальна вартість юридичних послуг та правничої допомоги, згідно умов договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги складає 7000 грн…. Таким чином, сума витрат на професійну правничу допомогу складає 14000,00 грн. та 1,5% гонорару успіху… На думку позивача судові витрати повинні бути покладені на відповідача по справі». Понесені позивачем витрати у розмірі 7000 грн. були підтверджені належними доказами, доданими до позовної заяви, а саме копією договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 06.12.2022р. та копією акту приймання-передачі наданих послуг від 07.12.2022р.

Судом першої інстанції позовні вимоги позивачки були задоволені частково. Однак питання про розподіл судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу судом не вирішено.

Разом з цим, постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.10.2023 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки скасовано і постановлено нове судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат.

Представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Пікуль Д.С. подані письмові заперечення проти поданої заяви, в яких вказує на те, що згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України встановлено, що в разі, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Однак позивач, в порушення вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України звернувся із заявою про розподіл судових до суду першої інстанції.

При цьому, в судовому засіданні 31.05.2023 року представником позивача Воловиною М.А. було заявлено, що докази на обгрунтування питання суми стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, але так і не вернулася до суду. Позивач не надала суду розрахунку витрат (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, доказів оплати гонорару (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку тощо), що позбавляє відповідача можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Просив відмовити у задоволенні заяви.

Вислухавши позиції представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з положеннями частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно доп.3ч.1ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст.141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст.265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.

Виключення з цього правила міститься в ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

Відповідно до ч.1 ст.246ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесенних нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому,ст.141 ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки визначає такий строк подією, яка неминуче має настати (закінчення судових дебатів).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Самарського районного суду від 31.05.2023 року було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за таким позовом.

У судовому засіданні, на питання головуючого у справі щодо вимог позивача про стягнення на її користь судових витрат, пов`язаних із наданням їй правової допомоги, представник позивача- адвокат Воловина М.А. заявила, що розрахунок понесених позивачем судових витрат на правничу допомоги і докази таких витрат будуть надані після ухвалення судового рішення протягом п`яти днів.

Така заява представника позивача занесена до протоколу судового засідання ( дія №59).

Однак протягом п`яти днів, як це встановлено ч.8 ст. 141 ЦПК України, позивач заяви про стягнення на її користь судових витрат, розрахунку судових витрат та доказів їх понесення( квитанцій, платіжних доручень тощо) суду не подала.

Представник позивача Чухраєва Н.С. подала заяву про винесення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу 26.10.2023 року, тобто вже після розгляду справи апеляційним судом і постановлення апеляційним судом нового рішення в частині позовних вимог про стягнення неустойки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вказаної статті мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду заяву про розподіл судових витрат по справі, подану після визначеного ч.8 ст.141ЦПКУкраїни граничного строку для її подання, тобто після закінчення судових дебатів та після ухвалення рішення по справі.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст.126,141,265, 270, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Чухраєвої Н.С. про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення буде складено 30.11.2023 року.

Суддя І.П. Прінь