ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5116/23 Справа № 190/391/22 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),

-за апеляційною скаргою керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області

на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

05.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) у розмірі 5423, 2 умовних кадастрових гектарів із земель запасу, що перебували у колективній власності колишнього КСП «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області, розташованих на території Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року позовні вимоги задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Лозуватка», розміром 7,63 в умовних кадастрових гектарах, розташованих на території Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області за рахунок земель не розподілених, не витребуваних паїв, які розташовані на території Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

10.04.2023 року від керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської областінадійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що позивача у 1998 році було виключено із членів КСП «Лозуватка». Список членів КСП був затверджений протоколом № 3 від 29.03.2000 року, в якому прізвище позивача відсутнє, а від так він не має право на отримання земельної частки (паю) від зазначеного КСП. Крім того, розмір земельної ділянки завищений з 5, 05 умовних кадастрових гектарів до 7, 63 умовних кадастрових гектарів.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від адвоката Войтенко К.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому з посилання на норми законодавства та відповідну судову практику ставиться питання про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник Дніпровської обласної прокуратури доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати й відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача адвокат Войтенко К.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та пояснила, що позивач був у списках на пай в 1995 році, коли КСП отримав земельну ділянку. Посилання прокурора на списки в редакції 2000 року є не коректним, оскільки це не первісні списки громадян, що мали право на отримання паю.

Інші учасники судового розгляду належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.191), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Позивач ОСОБА_1 з 27.01.1989 року по 17.02.1998 року працював у колгоспі ім. ХХІІ партз`їзду, з 1992 року колгоспу Лозуватський, з 1993 року КСП «Лозуватський» з 2000 року ПП «Лозуватка», що підтверджується архівними довідками Комунальної архівної установи П`ятихатської міської ради «П`ятихатський трудовий архів» від 11.02.2022 року №128,№129,№130,№131. (а.с.13,14,15,16)

Згідно копії державного акту серії І-ДП №000040, - державний акт на право колективної власності видано КСП «Лозуватка» П`ятихатського району Дніпропетровської області відповідно до рішення Лозуватської сільської ради народних депутатів від 17 травня 1995 року, передано у колективну власність 5423,2 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.38-39)

Згідно Додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю, - є список громадян членів КСП «Лозуватка», в якому позивач значиться за №11. (а.с.42-43).

Як зазначив в позові позивач та ці доводи ніким та нічим не спростовані, про те що він, як член бувшого КСП ім. «Лозуватка» має право на земельну частку (пай) та сертифікат на право на земельну частку (пай) на своє ім`я не отримував.

З метою реалізації свого права на земельну частку (пай), позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про надання інформації щодо включення його до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), та, отримав 20.01.2022 року відповідь, в якій зазначено, що він значиться в списках до державного акту на право колективної власності на землю в КСП «Лозуватка» під №11, а також зазначено, що сертифікат на право на земельний (пай) членів КСП «Лозуватка» на його ім`я не виготовлявся та не видавався (а.с.19).

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з наступних підстав.

Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що (а.с.38-42), що КСП «Лозуватка» отримало Державний Акт на право колективної власності на землю у розмірі 5423, 2 гектарів 17 травня 1995 року.

В Державному Акті (а.с.39) зазначено, що є Додаток 1. Список громадян членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства.

З копії Додатку 1 до Державного Акту (а.с.42-43) вбачається, що ОСОБА_1 є членом КСП, який занесений до списку осіб, що мають право на частину колективної власності (пай).

Позивача ОСОБА_1 було виключено з членів КСП «Лозуватка» 17.02.1998 року, коли Державний Акт на земельну ділянку був вже отриманий, й позивач був у відповідному списку.

Посилання прокурора на копію Протоколу № 3 загальних зборів КСП «Лозуватка» від 29 березня 2000 року (а.с.104-117), з якого вбачається, що було вирішено ряд питань, у тому числі й про затвердження списків членів КСП, яким по рішенню комісії по реформуванню виділені земельні паї.

А із копії затвердженого Списку (а.с.118-154), вбачається, що прізвище позивача ОСОБА_1 як особи, що має право на отримання земельного паю, у відсутнє, не має значення й не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки ці списки було змінено через п`ять років після того, як у колективну власність вже була виділена земельна ділянка і в первісному списку позивач був зазначений як співвласник.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Закону України від 05 червня 2003 року «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Наведені норми права дають підстави для висновку про те, що на час виникнення спірних правовідносин у земельному законодавстві не визначалися будь-які строки для звернення за отриманням сертифіката на право на земельну частку (пай) і для виділення земельної ділянки в натурі.

Тобто, з урахуванням наведених норм земельного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, з моменту видачі 17 травня 1995 року Державного акта на право колективної власності на землю цьому колективному сільськогосподарському підприємству, ОСОБА_1 набув право на земельну частку (пай), мав право отримати відповідний сертифікат і звернутися до уповноваженого органу для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформити документ, що посвідчує право власності на неї.

А тому колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводом апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував строків давності. По-перше, строки давності не вийшли, а по-друге хтось повинен заявити клопотання про їх застосування.

Таким чином право позивача відповідно до закону припинене не було, ніким не заперечувалось, не оспорювалось і не було обмежене будь-яким строком для його реалізації, позивач внесений до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства КСП ім. Ульянова під номером 11, а той факт, що через 5 років ці списки були змінені на правильність висновків суду першої інстанції не впливає.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 31 травня 2023 року.

Судді: