КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1000/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі: головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Торгонської В.М.,

за участю сторін по справі:

представника позивача - адвоката Роман В.С., представника відповідача - адвоката Валах В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №947/29994/22 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої порушенням інтересів особи, зображеної на фотографіях та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди, яка завдається триваючим правопорушенням.

ВСТАНОВИВ:

19.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить суд: визнати дії ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) щодо розповсюдження фотографії ОСОБА_1 в мережі Інтернет на веб- сторінці Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 неправомірними. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ), моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок. Судові витрати у справі покласти на Відповідача.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що позивачу стало відомо, що на веб-сторінці в соціальній мережі Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_2 без її згоди використала фотографії із зображенням позивачки, чим на її думку, вчинила цивільно-правовий проступок.

За фіксацією порушення та змісту веб-сторінок 26 листопада 2022 року адвокат позивача звернулася до Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». 30 листопада 2022 року адвокатом позивача було отримано Звіт за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб- сторінок у мережі Інтернет, яким зафіксовано факт незаконного використання Відповідачем фотографії ОСОБА_1 на веб-сторінках:

ІНФОРМАЦІЯ_5

ІНФОРМАЦІЯ_2.

На думку представника позивача, саме по собі розміщення громадянином фотографій в Інтернеті у своєму власному акаунті, ще не надає права іншим особам використовувати їх без згоди правовласника, особливо у випадку, коли така функція, як "репост", наявна в соціальних мережах, відключена налаштуваннями.

Таким чином, відповідач своїми діями порушила особисті немайнові права позивача щодо використання зображення без згоди позивача та допустила образу честі та гідності позивача здійсненим надписом.

Також представник позивача просить стягнути заподіяну моральну шкоду, розмiр якої становить 100 000 (сто тисяч) грн. Заподіяну моральну шкоду та її розмір обґрунтовує порушенням особистих немайнових прав щодо використання її фото без відповідної згоди, позивачка є відомою особою у зв`язку з чим, на відміну від пересічних громадян, більш прискіпливо ставиться до способів та каналів поширення фотографій, на яких вона зображена і у випадку порушення цього інтересу зазнає душевних страждань. Розміщення таких фотографій викликало хвилю негативної інформації в адресу позивача зі сторони осіб, які відмічені як друзі відповідача, шляхом насміхань та коментарів в образливій формах, в той час, як дані особи не є учасниками взаємовідносин відповідача з позивачем. В результаті неправомірних дій відповідача, позивач перебувала в негативних емоційних станах, позивачу була завдана моральна шкода у вигляді моральних страждань, наявності емоційного стресу, негативних переживань в зв`язку з чим сталося погіршення стану здоров`я, на підтвердження чого надає Консультаційний висновок спеціаліста лікувального закладу клініки «Ренесанс» від 28.11.2022 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Одночасно частково задоволено клопотання представника позивача - адвоката Роман Вікторії Сергіївни про витребування доказів з Приватного акціонерного товариства «Київстар». Витребувано у Приватного акціонерного товариства «Київстар» у разі наявності інформацію відносно особи ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власника телефонного номеру НОМЕР_3 (Прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ІПН), місце реєстрації/проживання, номер телефону, копію паспорта). Також задоволено клопотання представника позивача - адвоката Роман Вікторії Сергіївни про витребування доказів від власника веб-сайту соціальної мережі «Facebook» Meta Platforms, Inc. Витребувано від власника веб-сайту соціальної мережі «Facebook» Meta Platforms, Inc. наступну письмову інформацію: -які ідентифікаційні дані (електронна пошта, номер телефону, тощо) були використані для реєстрації та входу в профіль за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3. -з яких ІР -адрес здійснювався вхід на сторінку користувача мережі « ОСОБА_3 », яка знаходиться на веб-сайті за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 24.11.2022 до 13.12.2022.

28.02.2023 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди, яка завдається триваючим правопорушенням.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом та заперечення на первісну позовну заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 не заперечує належність їй у соціальній мережі «Фейсбук» профілю за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2 24.11.2022 року ОСОБА_2 було розміщено на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» допис, мовою оригінала : « Фильтры - это конечно - супер штука) Петь диферамбы красивой «аватарке» в профиле - и слушать ее «аватаркины» советы по уходу за собой - не видя Реальность - как минимум наивно. Желаю всем «аватаркам» хоть немного быть похожими на себя в жизни)».

Представник позивача за зустрічним позовом стверджує, що у наведеному вище тексті, взагалі не йдеться мова про громадянку ОСОБА_1 , тобто інформація не стосується певної фізичної особи та відповідно взагалі ніякої недостовірної інформації стосовно неї ОСОБА_2 не поширювала. Фотоколаж із скріншотом ОСОБА_1 був опублікований у вищезгаданому пості виключно з інформаційних, навчальних і культурних та попереджувальних, а не комерційних чи якихось інших цілях, без жодного злого наміру, без мети завдання шкоди честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 . Сенс посту ні до ділової репутації, ні до честі, ні до гідності ОСОБА_1 жодного стосунку не мав. Сенс посту був застерегти і вберегти багатьох жінок від сліпого наслідування коучей, тренерів та косметологів, на прикладі скриншотів ОСОБА_1 без зазначення її персональних даних (яка регулярно демонструє у мережі Інтернет свої ін`єкційні процедури в усі місця свого тіла), що проводяться на їх обличчях та тілах, і розповідають що вони виглядають супер красиво (як на аватарках) виключно завдяки своїм грошам на ін`єкції та відповідно самим ін`єкційним процедурам.

В цьому допису як приклад надмірного використання ретушування було наведено два скріншоти, зроблені власноруч ОСОБА_2 з відео ОСОБА_1 , яке було знято власноруч ОСОБА_1 та розміщено нею на власній сторінці у відкритому доступі для усіх користувачів соціальної мережі «Інстаграм».

Після отримання досудової вимоги, ОСОБА_2 добровільно, за власною волею видалила свій допис, та публічно повідомила про це. А скріншоти, зроблені власноруч ОСОБА_2 з відео ОСОБА_1 (яке було знято власноруч ОСОБА_1 та розміщено нею на власній сторінці у соціальній мережі «Інстаграм» ) не є об`єктом авторського права.

Твердження представника ОСОБА_1 про те, що «розміщення Відповідачем фотографій та супроводжуючого тексту відносно ОСОБА_1 викликало хвилю негативної інформації, в адресу позивача зі сторони осіб, які відмічені як друзі відповідача, шляхом насміхань та коментарів в образливих формах, в той час, як дані особи не є учасниками взаємовідносин відповідача з позивачем» - не знаходять свого підтвердження у доказах, наданих як додатки до позовної заяви. Натомість з додатків позовної заяви вбачаються коментарі, які висловлюють підтримку ОСОБА_1 . Більш того, ОСОБА_1 публічно сповіщає про те, що завдяки подібним постам, коментарям тощо, її рейтинг підіймається та продажі її продуктів зростають. На думку представника позивача за зустрічним позовом, наданий консультаційний онлайн висновок спеціаліста (акушера-гінеколога) від 28.11.2022 року є неналежним та недопустимим доказом , зважаючи на те, що: жодним наказом МОЗ України посаду лікаря-консультанта не передбачено; вказаний висновок оформлено не у відповідності до наказу МОЗ України 14.02.2012 № 110 «Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації N« 028/о "Консультаційний висновок спеціаліста"

Обґрунтовуючи моральну шкоду, яка завдана триваючим публічним приниженням честі і гідності ОСОБА_2 з використанням нецензурної лексики та цинічних висловлювань з боку ОСОБА_1 , представник позивача за зустрічним позовом посилається на те, що починаючи з 25.11.2022 року (дати першого публічного приниження ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук») й до сьогодні ОСОБА_2 знаходиться під впливом постійної психотравмуючої події. Вказана подія має вираз в умисному триваючому діянні, спрямованому на заподіянні ОСОБА_2 морального страждання, що вчиняється ОСОБА_1 з метою залякування ОСОБА_2 та інших осіб - підписників ОСОБА_1 та користувачів мережі Інтернет. Коло осіб, які обізнані стосовно протиправних дій ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 є вельми широким, що є обтяжуючою обставиною триваючого правопорушення, яке вчиняється ОСОБА_1 .

Результатом такого публічного приниження честі й гідності ОСОБА_2 , позбавлення її права на захист шляхом надання відповідей стало те, що стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився та вона була вимушена звернутися до лікарів за медичною допомогою. Зокрема, 07.12.2022 ОСОБА_2 було встановлено діагноз F43.0 - Гостра реакція на стрес, який мав вираз у панічних атаках, депресивному синдромі та серцевій дистонії. Як наслідок, ОСОБА_5 було призначено відповідне лікування.

17.01.2023 було проведено повторну консультацію терапевта, у висновку якого констатовано, що стан хворої не поліпшується, діагноз встановлений той же F43.0 - Гостра реакція на стрес, призначено відповідне лікування. Також у зв`язку з зазначеним вище діагнозом ОСОБА_2 вимушена була звернутися до дерматолога 07.12.2022, який діагностував «локально знижений тонус очних м`язів з підкресленою шкірною складкою як верхньої, так і нижньої повіки»» та 16.12.2022 ОСОБА_2 проведено пластичну операцію верхніх та нижніх повік. 25.01.2022 ОСОБА_2 продовжила лікування у дерматолога.

Наразі лікування ОСОБА_2 за діагнозом F43.0 - Гостра реакція на стрес під наглядом терапевта та інших фахівців триває, вона вимушена витрачати чималі кошти на відновлення свого психічного та фізичного здоров`я, тобто понесла реальні збитки в сумі 49 928, 27 молдавських леїв (що за курсом НБУ станом на 24.02.2023 року становить 99 856, 54 грн.) та зазнала моральної шкоди розмір якої визначає в сумі 400 000 (чотириста тисяч) грн.

Зважаючи на вище вказане, представник позивача за зустрічним позовом просить суд ухвалити рішення яким:

- відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення моральної шкоди, завданої порушенням інтересів особи, зображеної на фотографіях, у повному обсязі;

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) реальні збитки, завдані неправомірними діями ОСОБА_1 у розмірі 99 856,54 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень 54 копійки);

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду, завдану неправомірними діями ОСОБА_1 у розмірі 400 000 (чотириста тисяч гривень);

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усі судові витрати, пов`язані із розглядом справи, включаючи у томі числі й витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 07.03.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, з визначенням необхідності доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 2871, 37 грн.

16.03.2023 року до електронного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Валах В.В. про зменшення позовних вимог, у якій просить зменшити розмір позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди до розміру 107 360 грн.

31.03.2023 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 та об`єднано дані вимоги.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 18.04.2023 року представник первісного позивача ОСОБА_1 - адвокат Роман В.С. надала відзив на зустрічний позов, в якому просила у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що: ОСОБА_2 визнає факт використання в своїй публікації саме зображення ОСОБА_1 ; Законодавство України не містить винятків щодо такого публічного показу, відтворення, розповсюдження, а тому дії ОСОБА_2 щодо фотографій ОСОБА_1 є неправомірними; фотографії на яких зображено ОСОБА_1 , в силу презумпції творчого характеру праці та наведених пояснень є об`єктами авторського права; поданий висновок соціального-психологічного дослідження № 24-02-23 не є висновком експерта у розумінні ст..ст. 102, 106 ЦПК України; ОСОБА_2 не довела вчинення ОСОБА_1 протиправних дій відносно неї та має місце недоведеність зв`язку між моральною шкодою позивача та діями відповідача; сума компенсації моральної шкоди, що заявлена позивачем за зустрічним позовом, як і в цілому позов, не відповідає засадам розумності, добросовісності і справедливості; відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди, оскільки незрозуміло яким чином блефаропластика, як пластична операція верхніх та нижніх повік, що передбачає в тому числі і корекцію вікових змін, відносить начебто порушену честь та гідність ОСОБА_2 . Також просить витребувати у відповідача оригінали електронних доказів, копії яких додані до зустрічної позовної заяви, а саме додатків 2-16, 19-23 включно.

24.04.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвокат Валах В.В. посилається на те, що у відзиві представник ОСОБА_1 вказує, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді справа №947/30436/22 (суддя Калініченко Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторського права. Представником ОСОБА_6 , було подано заяву про залишення позову без розгляду, враховуючи те, що представник позивача адвокат Роман В.С. при поданні позовної заяви свідомо ввела суд в оману, порушивши п. 10. ч. З ст. 175 ЦПК України, оскільки представником до Київського районного суду було подано дві позовні заяві від того ж Позивача до того ж Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (по обом справам відкриті провадження).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси по справі №947/30436/22 від 04.04.2023 клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторського права - залишено без задоволення.

Відтак вважає, що предметом та підставами позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у справі № 947/29994/22 не можу бути авторське право ОСОБА_1 на фотографічний твір. Тобто усі наведені у п. З Відзиву заперечення представника ОСОБА_1 не стосуються предмету спору у справі № 947/29994/22.

На с. 3 відзиву представник ОСОБА_1 фактично погоджується з тим, що об`єктом спірного правовідношення є «...скріншот невдалого ракурсу з відео ОСОБА_1 ». На підтвердження цього у якості додатку до зустрічної позовної заяви додано копію відео «Reels», з якого було зроблено відповідні скріншоти, та самі скріншоти з їх метаданими. Таким чином, об`єктом спірного право відношення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно є скріншот з відео ОСОБА_1 , що визнано обома сторонами.

Твердження представника ОСОБА_1 про те, що «...навіть у зустрічному позові має місце підтвердження, що фотоколаж з порівнянням зовнішності ОСОБА_1 було здійснено з начебто «навчальною, попереджувальною метою», що по суті є контентом, що ранжує осіб за зовнішністю, засуджує чужу зовнішність» - є припущенням. Ані ОСОБА_1 , ані адвокат Роман В.С. не є експертами- лінгвістами, а відтак проводити оцінку тих чи інших фактів мовлення в контексті існуючої в суспільстві системи мовних норм і приписів з опорою на отримані теоретичною лінгвістикою знання про структуру й функціонування мови, вони в силу приписів ст. 102 ЦПК України не мають права.

Більш того, з коментарів до допису ОСОБА_2 , не підтверджується твердження адвоката Роман В.С. щодо пізнаваності ОСОБА_1 у мережі Інтернет.

Стосовно наявності триваючого правопорушення з боку ОСОБА_1 та моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 на своїй сторінці у Facebook розмістила два пости, датовані 22.12.2022 та 23.01.2023, із персональними даними ОСОБА_2 не отримавши згоди останньої. На її думку, зі змісту цих дописів ОСОБА_1 вбачається, що по-перше, ОСОБА_1 не зазнає жодних моральних страждань, продовжує вести звиклий для неї спосіб життя; по-друге, вказаними дописами завдає моральну шкоду ОСОБА_2 своїми протиправними діями.

В судовому засіданні, 20.11.2023 року представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1 - адвокат Роман В.С. вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені у позові. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, посилаючись на доводи викладені у відзиві.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_2 - адвокат Валах В.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на викладені у відзиву. Вимоги зустрічного позову, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила задовольнити .

Заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Щодо вимог первісної позовної заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , як на підставу його задоволення, посилається на те, що в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач ОСОБА_2 без її згоди використала фотографії з її зображенням, з розміщенням наступного допису (мовою оригінала) - « Фильтры - это конечно - супер штука) Петь диферамбы красивой «аватарке» в профиле - и слушать ее «аватаркины» советы по уходу за собой - не видя Реальность - как минимум наивно. Желаю всем «аватаркам» хоть немного быть похожими на себя в жизни)». Будь-якого дозволу позивач не надавала відповідачу на використання її особистої фотографії для поширення в мережі Інтернет, тим більше, з метою розміщення на ній будь-яких додаткових зображень. Тобто, вчинено нерозривні дії.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

У пункті 12 цієї ж Постанови вказано, що належним відповідачем, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Слід зазначити, що мережа «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким, в тому числі вигаданим іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

Оскільки, інтернет мережа «Facebook» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

Як зазначалося вище, звертаючись до суду з позовом, позивач за первісним позовом, як на підставу його задоволення, посилався на те, що саме ОСОБА_2 в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook розміщено публікації (пости) з фотографіями позивача, без її згоди. Вказані доводи визнаються відповідачем, оскільки остання не заперечує належність їй у соціальній мережі «Фейсбук» профілю за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно вказаної публікації.

Разом з тим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин, як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

У рішенні від 08 липня 1986 року у справі Lingens v. Austria (заява № 12/1984/84/131) ЄСПЛ розрізнив факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зазначено, що: «Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів».

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 757/43705/19-ц (провадження № 61-9538св20) зроблено такі висновки: «Під час розгляду справ про захист ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною завданням суду є забезпечення балансу прав та свобод учасників інформаційних правовідносин щодо недопущення поширення інформації, яка не відповідає дійсності, - з одного боку (приватний інтерес), а з іншого - недопущення ситуації, коли такі позови використовуються з метою обмеження загальних засад свободи слова, права громадськості бути обізнаною (публічний інтерес). Розглядаючи зазначені спори, суд зобов`язаний виважено підійти до необхідності обмеження свободи вираження поглядів та ретельно обґрунтувати ухвалене рішення щодо наявності в інформації, яка визнається недостовірною, ознак реального завдання шкоди репутації, порушення прав інших осіб, з метою забезпечення професійного захисту журналістики та недопущення надмірного втручання в право громадськості на отримання інформації».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У первісному позові ОСОБА_1 визначила підставою позову, спрямованого на захист її честі та гідності факт використання ОСОБА_2 її фотозображення без відповідної згоди на це.

Щодо використання фото із зображеннями позивача.

ЄСПЛ у рішенні від 07 лютого 2012 року у справі «Von Hannover v. Germany», заяви № 40660/08, 60641/08, зазначив, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. Право на захист свого зображення є одним із головних складових особистого розвитку, яке передбачає, передусім, право особи контролювати використання цього зображення, зокрема і не дозволяти його опублікувати. При встановленні балансу між захистом приватного життя та свободою вираження поглядів ЄСПЛ наголошує на необхідності враховувати, по-перше, внесок, зроблений фотографією або статтею до обговорення, що має загальний інтерес. Визначення того, що є предметом загального інтересу, залежатиме від обставин справи. Зокрема Суд визнавав існування такого інтересу не лише в публікаціях стосовно політичних питань чи злочинності, але також коли воно стосувалося спорту або відомих митців. Проте, чутки про подружні проблеми президента республіки або фінансові труднощі відомого співака не були визнані предметом загального інтересу. По-друге, наскільки широко відомою є відповідна особа і яка тема повідомлення. Роль або посада відповідної особи і характер діяльності, яка є темою повідомлення і/або фотографії, є іншим важливим критерієм, пов`язаним із попереднім. У зв`язку з цим потрібно розрізняти приватних осіб і осіб, котрі діють в публічному контексті, як політичні або публічні постаті. Отже, у той час як невідома громадськості приватна особа може вимагати особливого захисту свого приватного життя, це не стосується публічних осіб. Існує фундаментальна відмінність між повідомленням фактів, здатних зробити внесок в обговорення у демократичному суспільстві і пов`язаних, наприклад, з політиками, які здійснюють свої офіційні повноваження, і повідомленням подробиць із приватного життя особи, котра не має таких повноважень. По-третє, попередня поведінка відповідної особи. Поведінка відповідної особи до оприлюдненням повідомлення або те, що фотографія і пов`язана з нею інформація вже з`являлися у попередній публікації, також є фактором, який потрібно брати до уваги. Проте, сам факт попереднього співробітництва з пресою не може бути аргументом для позбавлення відповідної сторони усього захисту від оприлюднення спірної фотографії. По-четверте, зміст, форма і наслідки публікації. Спосіб, у який фотографія або звіт оприлюднені, і спосіб, у який відповідна особа зображена на фотографії або у звіті, також може бути фактором, який потрібно брати до уваги. Обсяг, у якому було поширено звіт і фотографію, також може бути важливим фактором, залежно від того, чи є газета загальнонаціональною або місцевою, і має велику чи обмежену передплату. По-п`яте, обставини, за яких було зроблено фотографії. Тобто, чи сфотографована особа дала свою згоду на фотографування і на оприлюднення фотографій, або ж це було зроблено без повідомлення її, чи обманом, чи іншими незаконними засобами. Також потрібно звернути увагу на характер і серйозність втручання і на наслідки для відповідної особи оприлюднення фотографії. Для приватної особи, невідомої для громадськості, оприлюднення фотографії може становити більше втручання, ніж друкована стаття.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

Тлумачення статті 308 ЦК України дає підстави стверджувати, що, за загальним правилом, фотографія, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких фізична особа позувала авторові за плату, або ж це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб.

Втім в останньому випадку потрібно враховувати, що використання будь-якої інформації, що посягає на приватність особи, має бути виправдана переважаючим публічним інтересом. Для уникнення неправомірного втручання у приватне життя особи потрібно утриматися від публікації відверто особистих фотографій, якщо тільки це безпосередньо не стосується питання публічного інтересу.

Законодавство не визначає, як має бути оформлена згода фізичної особи на використання фотографії з її зображенням. Тобто, надаючи оцінку існуванню відповідної згоди, потрібно враховувати, що згода може бути надана у письмовому вигляді, усно, а також у формі мовчазної згоди.

Мовчазна згода може проявлятися в тому, що особа знала й бачила, що її знімають на фото чи відеокамеру, але не висловила своїх заперечень щодо проведення зйомок, а також у випадку самостійного розміщення фото чи відеозображення для необмеженого кола користувачів і без зазначення про існування авторських чи суміжних прав на них.

Верховний Суд вважає, що поширення (розміщення) фото у соціальній мережі в Інтернеті без обмеження кола користувачів, які можуть переглядати це фото, є публічним показом фото, яке здійснює ця особа самостійно.

Тож використання таких фото є правомірним, адже попереднє поширення (розміщення) у соціальній мережі було публічним і за згодою особи, яка своїми діями зробила таку інформацію відкритою.

У випадку, якщо фото були відкриті лише для певного кола користувачів, то публічного розповсюдження таких фото не було, а отже, їх використання без згоди особи є неправомірним.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 липня 2023 року по справі № 214/11028/21.

В даному випадку, ОСОБА_2 власноруч були зроблені два скріншоти з відео ОСОБА_1 , яке знято та розміщено останньою особисто на власній сторінці у відкритому доступі для усіх користувачів соціальної мережі «Інстаграм».

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що на момент виникнення спірних правовідносин обліковий запис ОСОБА_8 за технічними налаштуваннями дозволяв перегляд публікацій лише для визначених власником сторінки людей та забороняв поширювати розміщені на її сторінці публікації.

Отже, враховуючи, що саме дії позивача за первісним позовом сприяли опублікуванню фото на сторінці, яка не має обмежень щодо кола відвідувачів, які можуть переглядати це фото, тому використання фото є правомірним, адже попереднє поширення (розміщення) у соціальній мережі було публічним і за мовчазною згодою позивача, яка своїми діями зробила таку інформацію відкритою.

Також при вирішенні даного спору, суд враховує той факт, що фото із зображенням позивача опубліковане відповідачкою 24 листопада 2022 року, а 26 листопада 2022 року ОСОБА_2 , після отримання досудової вимоги, негайно власноручно видалила свій допис, а з позовом до суду позивач звернулась вже 19 грудня 2022 року. Отже, відповідачка видалила зображення позивачки з дописом відразу після звернення останньої з досудовою вимогою.

Тож, враховуючи, що згадані світлини (відео) розміщені на сторінці ОСОБА_1 з відкритим доступом для всіх користувачів, , тобто використання ОСОБА_2 цих світлин відбулося за фактичної мовчазної згоди позивача на таке поширення, а також з огляду на відсутність конфіденційної інформації на цих фото, подальше та невідкладне видалення відповідачкою зображення ОСОБА_1 на першу вимогу останньої, суд дійшов переконання, що за встановлених фактичних обставин справи опублікування спірних фото відбулося за фактичної та мовчазної згодою позивача, не призвело до порушення особистих немайнових прав позивача та не було надмірним і непропорційним втручанням у її привітність, що в свою чергу є наслідком відмови у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог первісного позову в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

В обґрунтування факту заподіяння моральної шкоди, позивач вказала, що неправомірні дії ОСОБА_2 завдали Позивачу погіршення стану здоров`я, душевних страждань і приниження, тривоги, відчуття несправедливості, шкоди честі, гідності, діловій репутації, що здобувалася і завойовувалася роками, вважає, що вимогам поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань позивачки відповідає компенсація моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

З огляду на те, що позивачем не доведено факту, що відповідач без її згоди поширила публікації з фотокартками позивача в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook, а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 стверджує, що розмір матеріальної шкоди (реальних збитків) станом на дату подання зустрічної позовної заяви становить 49 928,27 молдавських леїв, що за курсом НБУ станом на 24.02.2023 року складає 99 856,54 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень 54 копійки), що складається з:1 565,00 молдавських лей (зг.довідки №6 від 23.01.2023 та фіск.чеку від 08.12.2022); 44 454,00 молдавських лей (зг.довідки №6 від 23.01.2023 та фіск, чеку від 16.12.2022); 660,00 молдавських лей (зг. фіск, чеку від 25.01.2023); 135,88 молдавських лей (зг. фіск, чеку від 17.01.2023); 330,00 молдавських лей (зг. фіск, чеку від 17.01.2023); 183,39 молдавських лей (зг. фіск, чеку від 17.01.2023); 2 600 молдавських лей (зг. фіск, чеку від 13.02.2023);

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, варто вказати, що в ході розгляду справи стороною позивача за зустрічним позовом не було надано суду беззаперечних доказів, які б вказували на причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача, зокрема публікацій (дописів, коментарів) в соціальних мережах та завданням матеріальної шкоди позивачу, яку вона понесла здійснюючи естетичну медицину.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Надаючи оцінку доказам, у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що сукупність наявних в матеріалах справи доказів та встановлені судом обставинами не свідчать про наявність вини відповідача за зустрічним позовом у виникненні необхідності позивачу здійснювати естетичну медицину.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди то суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 27 вищевказаної Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

З огляду на те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог щодо завдання шкоди його честі, гідності та ділової репутації, а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні зустрічної позовної вимоги, аналогічно як і первісної позовної заяви про стягнення моральної шкоди також необхідно відмовити.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачами по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 141, 258. 259. 263-265, 267. 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої порушенням інтересів особи, зображеної на фотографіях - відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди, яка завдається триваючим правопорушенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 30.11.2023 року.

Суддя Петренко В. С.