ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Чернівці

справа № 727/8597/23

провадження №22-ц/822/883/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 вересня 2023 року в цивільній справі за заявою Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово комунальні послуги з постачання теплової енергії,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, судового збору та плати за абонентське обслуговування.

Просили винести судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 7085,29 грн, 268,40 грн судового збору, сплаченого заявником за подання заяви про видачу судового наказу, та плату за абонентське обслуговування в сумі 410, 78 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 вересня 2023 року відмовлено МКП «Чернівцітеплокомуненерго» у видачі судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 плати за абонентське обслуговування в сумі 410, 78 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі МКП «Чернівцітеплокомуненерго» просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 вересня 2023 року направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі МКП «Чернівцітеплокомуненерго» зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу в частині стягнення плати за абонентське обслуговування, вважав, що заявлено вимогу, яка не відповідає положенням статті 161 ЦПК України, плата за абонентське обслуговування не є житлово - комунальною послугою, з чим МКП «Чернівцітеплокомуненерго» не може погодитись.

Апелянт вважає такий висновок суду помилковим, оскільки плата за абонентське обслуговування є складовою житлово - комунальної обслуги чітко передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-УІІІ, Правилами надання послуги постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Типовим договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 21 19-У ІII від 22.06.2017 року.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, судового збору та плати за абонентське обслуговування.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, виходив з того, що згідно ч.3 ст.165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд не можливий, суд відмовляє у видачі судового наказу. Суд першої інстанції вважав, що сума заборгованості з абонентської плати в порядку наказного провадження не розглядається і ця вимога не взаємопов`язана з іншими вимогами заяви про видачу судового наказу, суддя прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне

Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, передбаченому законом.

У статті 161 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав, за якими може бути виданий судовий наказ, а саме: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з частиною 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка немає процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка немає права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2021 по 31.05.2023 в сумі 7085 грн 29 коп, 410,78 грн плати за абонентське обслуговування, а також судового збору в сумі 268 грн 40 коп.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 р. № 690, постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 р. № 1022) затверджено Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем) та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем відповідно.

Положеннями індивідуальних договорів передбачено сплату споживачем житлово-комунальних послуг виконавцю комунальної послуги абонентського обслуговування за послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, а також визначено порядок оплати таких послуг.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором обслуговування внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії, що включає витрати виконавця, пов`язані з укладанням договору про надання комунальної послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачем, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та зміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальним договором (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Отже, плата за абонентське обслуговування це витрати виконавця комунальної послуги на функції, пов`язані з обслуговуванням споживачів житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним відповідно до цього Закону.

Отже, плата за абонентське обслуговування передбачає витрати, які виконавець комунальної послуги несе у процесі збуту та розподілу послуг між споживачами житлово-комунальних послуг, та є складовою послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, що підлягає стягненню в наказному провадженні.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІ надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Абзацом першим частини четвертої статті 13 Закону №2189-УІІ визначено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 2189-VII у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону № 2189-УІІ плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить і пункт 30 типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року.

Отже, плата за абонентське обслуговування передбачає витрати, які виконавець комунальної послуги несе у процесі збуту та розподілу послуг між споживачами житлово-комунальних послуг, та є складовою послуг з постачання теплової енергії, що підлягає стягненню в наказному провадженні.

Судом першої інстанції цього не враховано.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п.1, п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п.1, п.4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 вересня 2023 року про відмову у видачі судового наказу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна