Єдиний унікальний номер 719/397/22
Номер провадження 2/719/10/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відтак, з урахуванням положень чинного сімейного законодавства, визнання сторонами по справі певного майна об`єктами спільної сумісної власності і погодження щодо його вартості, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного процесу, суд дійшов висновку, що, окрім спільної трьохкімнатної квартири, між сторонами підлягають поділу меблі та побутова техніка загальною вартістю 116 800,00 грн., а саме: шафа-купе коричневого кольору з дзеркальними дверима, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 10000,00 грн.; ліжко двоспальне коричневого кольору з матрацом 2013 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 6000,00 грн.; матрац двоспальний 2020 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 4000,00 грн.; письмовий стіл білого кольору, ДСПІ 2020 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 2500,00 грн.; стілець біло салатового кольору до письмового столу, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 1300,00 грн.; шафа-купе, салатово-помаранчеву з скляними дверима, 2016 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 9000,00 грн.; телевізор LG екран 40 дюймів, остаточною вартістю 10000,00 грн.; диван з двома кріслами з замінника шкіри молочного кольору, 2015 року випуску, виробництво Україна, остаточною вартістю 18000,00 грн.; шафу-купе коричневого кольору, дзеркальні двері, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 4000,00 грн.; телевізор Samsung з діагоналлю екрану 55 дюймів, остаточною вартістю 26000,00 грн.; холодильник Samsung, остаточною вартістю 10000,00 грн.; електрокамін вбудований, остаточною вартістю 4000,00 грн.; робот-пилосос миючий Хіоmі, остаточною вартістю 12000,00 грн.

Також, судом було встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 було сплачено платіж за Договором купівлі-продажу №569 від 04.09.2019 року за квартиру АДРЕСА_1 , в розмірі 2395,00 грн., що не заперечується самою ОСОБА_2 та її представником.

Іпотечний договір від 04 вересня 2019 року та Договір купівлі-продажу №569 від 04 вересня 2019 року був укладений ОСОБА_1 в інтересах сім`ї за погодженням із ОСОБА_2 .

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 61 СК, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у іпотеку, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, внаслідок поділу майна між подружжям, кожен із подружжя, окрім 1/2 спірного майна, отримує і 1/2 боргових зобов`язань відповідача, що повністю кореспондується зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», в якій зазначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Тобто, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. При цьому, поділ спільного майна, зокрема іпотечного, не є розпорядженням ним, оскільки в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Із урахуванням зазначеного, перебування нерухомості в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя та не порушує прав іпотекодержателя.

Дана позиція закріплена у Постанові ВП ВС від 08.07.2019 року по справі № 522/17048/15-ц та Постанові ВП ВС від 03.06.2020 року по справі № 201/6412/17.

Необхідно також відмітити, що наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді сплати коштів, не змінює статусу спільності набутого під час шлюбу майна, так як квартира була придбана за згоди ОСОБА_2 , що визнає відповідач за зустрічним позовом та про що зазначено у п.3.1.3. Іпотечного договору.

Внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення зобов`язань не мають правового значення, оскільки в розумінні вимог ст.57 СК України, спірна квартира не є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення зобов`язань, як солідарного боржника.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Судом встановлено, що згідно довідки ПАТ Укргідроенерго від 30.01.2023 року №11 (а.с. 77) станом на 30.01.2023 року заборгованість за договором купівлі-продажу квартири складає 340 003,28 грн.

Оскільки згідно договору купівлі-продажу виплата вартості квартири розстрочена на 15 років до 10 січня 2035 року і, виходячи з положень ч.4 ст.65 СК України, зобов?язання з погашення вартості квартири необідно здійснювати щомісячними платежами обома з подружжя, ефективним способом захисту інтересів сторін буде саме розподіл цього зобов?язання між позивачем і відповідачкою в рівних частинах.

Окрім того, враховуючи належність квартири до спільно нажитого подружжям майна, і оплату ОСОБА_1 після припинення фактичних шлюбних щомісячного платіжу за квартиру у розмірі 2395,00 грн., суд вважає, що дані грошові кошті були використані в інтересах сім`ї, а тому повинні враховуватись при поділі спільного майна подружжя шляхом стягнення із ОСОБА_2 половини сплачених коштів у сумі 1197,5 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за кожним із сторін необхідно визнати право власності на частину у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на дану квартиру, та визнати за останніми по частки грошових зобов?язань за договором купівлі-продажу квартири від 04.09.2019 року, завіреним приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Шамброю В.А, реєстраційний №569.

Відповідно до висловлених стронами правових позицій у їхніх поясненнях та процесуальних документах єдиним майном, щодо якого ОСОБА_2 . Та ОСОБА_1 не досягли згоди з приводу належності до спільного майна подружжя та його поділу, є автомобіль HYUNDAI SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN (шасі)НОМЕР_2 , 2013 року випуску.

Суд встановив, що даний транспортний засіб фактично був придбаний подружжям у травні 2021 року, однак зареєстрований за відповідачкою за зустрічним позовом 06.07.2021 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.111).

Згідно звіту №01/23 від 28.012023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 (а.с. 98-116), ринкова вартість легкового автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN (шасі)НОМЕР_2 , 2013 року випуску, станом на 28.01.2023 року становить 273060 грн. Дана вартість ОСОБА_2 не заперечується.

Так, позивач за первісним позовом стверджує, що автомобіль було придбано нею у травні 2021 року за її особисті кошти, отримані від продажу власної однокімнатної квартири у лютому 2021 року, а тому, на думку ОСОБА_2 , даний транспортний засіб є її особистою власністю і не підлягає поділу.

Натомість, ОСОБА_1 категорично заперечує придбання спірного автомобіля за особисті кошти дружини, вказує, що даний транспортний засіб подружжя купило за накопичені кошти, потреби у продажі власної однокімнатної квартири ОСОБА_2 задля придбання автомобіля, як стверджує остання, не було, так як сім`я подорожувала, мала достатньо доходів і могла собі дозволити купівлю автомобіля.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18), а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів на підтвердження придбання спірного транспортного засобу за її особисті кошти, не спростувала презумпцію режиму спільної сумісної власності майна, придбаного у період шлубу.

Транспортний засіб є специфічним об?єктом рухомого майна і підлягає державній реєстрації з метою обліку в Порядку, затвердженому постановою КМУ №1288 від 07.09.1998 року. Факт реєстрації автомобіля не є підставою виникнення права власності на нього, а відтак і не може свідчити про його належність виключно відповідачці.

Окрім того, сам по собі факт того, що майно набуте подружжям у шлюбі зареєстровано на праві власності за одним із них, не спростовує поширення на таке майно правового режиму спільного майна подружжя, оскільки за змістом 60 СК України право спільної сумісної власності на майно виникає у обох з подружжя одночасно. Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі N 813/6286/15 (провадження N 11-57апп18), від 06 лютого 2019 року у справі N 462/2646/17 (провадження N 11-1272апп18), від 19 червня 2019 року у справі N 826/5806/17 (провадження N 11-290апп19), від 17 червня 2020 року у справі N 826/10249/18 (провадження N 11-771апп19), від 01 вересня 2020 року у справі N 907/29/19 (провадження N 12-17гс20).

Відтак, суд дійшов висновку, що автомобіль HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN (шасі) НОМЕР_2 , 2013 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками та припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20 (провадження N 14-182цс21)).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (провадження N 14-67цс20)).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами спільні малолітні діти сторін залишились проживати разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 на даний час сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання трьох малолітніх дітей у розмірі 50 % від усіх доходів та аліменти на утримання ОСОБА_2 , яка перебуває у відпусці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, у розмірі 20%. Таким чином, позивач за зустрічним позовом сплачує в якості аліментів 70 % із усіх своїх доходів на користь відповідачки.

ОСОБА_2 наполягає на залишені автомобіля за собою, оскільки троє малолітніх дітей проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, вона займається їх вихованням, доглядом, а тому транспортний засіб полегшить її піклування за дітьми.

Окрім того, позивачка розглядає можливість реалізації даного автомобіля з метою отримання коштів для оренди чи придбання окремого житла, так як сторони виключать можливість спільного проживання у квартирі АДРЕСА_1 , що належить їм на праві спільної власності.

На даний час спірним автомобілем користується тільки ОСОБА_1 , домовленості сторін щодо спільного користування даним майном немає, при цьому позивач за зустрічним позовом підтвердив, що не бажає залишати спільну квартиру, оскільки через сплату аліментів немає коштів на оренду іншого житла. Також, відповідач за первісним позовом заперечував, що діти проживають тільки з матір`ю та перебувають лише на її утриманні. Вважає, що його трудовий графік та специфіка роботи не дозволять виконувати належним чином професійні обов`язки без транспортного засобу.

Оцінивши доводи сторін, а також обставини справи, зокрема, перебування трьох малолітніх дітей на утриманні та вихованні ОСОБА_2 , неможливість спільного проживання сторін у спільній квартирі, а відтак фактичне користування даною квартирою лише ОСОБА_1 і необхідність пошуку ОСОБА_2 іншого житла на умовах оренди чи придбання, неподільність транспортного засобу та відсутність домовленостей щодо його спільного використання, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль необхідно залишити у одноособовій власності ОСОБА_2 , врахувавши половину вартості даного транспортного засобу при поділі іншого майна, яке знаходиться у спільній квартирі сторін.

На думку суду, такий поділ буде справедливим, відповідатиме інтересам колишнього подружжя та їхніх спільних малолітніх дітей.

При цьому, суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо перебування дітей на його утриманні і вихованні, оскільки останній сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 , що в свою чергу свідчить про перебування дітей на утриманні матері.

Також, суд вважає необгрунтованими доводи позивача за зустрічним позовом стосовно потреби транспортного засобу для виконання трудових обов`язків, так як ОСОБА_1 працює на посаді юриста та підтвердив, що товариство має службовий транспорт і до придбання спірного автомобіля ОСОБА_1 обходився без транспортного засобу.

Таким чином, відсутність автомобіля для позивача за зустрічним позовом пов`язана не з неможливістю, а з певними незручностями у виконанні професійних обов`язків.

Так, судом встановлено вище, що вартість спірного автомобіля становить 276060,00 грн., а вартість меблів і техніки, що знаходиться у спільній квартирі сторін і підлягає поділу, складає 116 800,00 грн.

Враховуючи ту обставину, що на даний час спільною квартирою користується ОСОБА_1 і він в подальшому немає наміру змінювати фактичне місце проживання, а сторони заперечили можливість спільного використання квартири АДРЕСА_1 , з метою поділу спільного майна подружжя з визначенням мінімально можливого розміру грошової коменсації різниці вартості часток, суд вважає за необхідне, незважаючи на погоджений сторонами варіант поділу майна, що знаходиться у квартирі, визнати право власності та залишити за ОСОБА_1 , припинивши право спільної сумісної власності, майно на загальну суму 116 800,00 грн., а саме: шафу-купе коричневого кольору з дзеркальними дверима, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 10000,00 грн.; ліжко двоспальне коричневого кольору з матрацом 2013 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 6000,00 грн.; матрац двоспальний 2020 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 4000,00 грн.; письмовий стіл білого кольору, ДСПІ 2020 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 2500,00 грн.; стілець біло салатового кольору до письмового столу, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 1300,00 грн.; шафу-купе, салатово-помаранчеву з скляними дверима, 2016 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 9000,00 грн.; телевізор LG екран 40 дюймів, остаточною вартістю 10000,00 грн.; диван з двома кріслами з замінника шкіри молочного кольору, 2015 року випуску, виробництво Україна, остаточною вартістю 18000,00 грн.; шафу-купе коричневого кольору, дзеркальні двері, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 4000,00 грн.; телевізор Samsung з діагоналлю екрану 55 дюймів, остаточною вартістю 26000,00 грн.; холодильник Samsung, остаточною вартістю 10000,00 грн.; електрокамін вбудований, остаточною вартістю 4000,00 грн.; робот-пилосос миючий Хіоmі, остаточною вартістю 12000,00 грн.

При цьому, беручи до уваги вартість часток кожного із сторін із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 78130,00 грн. (00)/2) грошової компенсації за відхилення від рівності часток подружжя.

Суд звертає увагу, що ВП ВС у постанові від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20 (провадження N 14-182цс21), у пункті 45 вказала, що вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової коменсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. У пункті 50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Суд вважає необхідним зауважити, що саме по собі обрання судом варіанту поділу спільного майна, який є відміннім від запропонованого сторонами, не вважається виходом за межі позовних вимог, оскільки суд вирішує спір в межах заявленого позову про поділ спільного майна подружжя, та визначає спосіб поділу майна, який за установлених у кожній конкретній справі обставин, є найбільш прийнятним для обох сторін та відповідає засадам розумності та справедливості.

У постановах ВС від 15 квітня 2020 року у справі N 565/495/18 (провадження N 61-1539св19) та від 09 червня 2021 року у справі N 537/5528/16 (провадження N 61-11253св20) сформульовано висновок про те, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.

Суд додатково роз`яснює, що факт відсутності у сторони коштів для одномоментної виплати компенсації іншій стороні сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря такої виплати. Якщо у цієї особи будуть відсутні кошти для реального виконання рішення суду, за яким на користь іншої особи треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, в тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Неплатоспроможність однієї сторони не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить інша сторона. У разі задоволення цього позову одна із сторін стає одноосібним власником речі. Тому її не можна вважати неплатоспроможною. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність особи на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було б неможливим саме з цієї причини.

Таку правову позиці висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20 (провадження N 14-182цс21).

Враховуючи вищенаведене, первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за кожною із сторін 1/2 частки у праві власності на квартиру, 1/2 частки на грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу, залишення у спільному користуванні сторін майна загальною вартістю 51000 грн., стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1197, 50 грн., визнання за ОСОБА_1 право власності на майно на загальну суму 116 800,00 грн., визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль та стягнення із останньої на користь ОСОБА_1 78130,00 грн. в рахунок компенсації вартості його частки в спільному майні подружжя.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, уточнений первісний позов ОСОБА_2 з урахуванням варіанту поділу майна, запропонованого ОСОБА_1 , було визнано останнім шляхом заявлення власних зустрічних вимог. При цьому, при подані первісного позову ОСОБА_2 було сплачено судового збору у сумі 2336,06 грн. Відтак, з державного бюджету ОСОБА_2 слід повернути 1167, 53 грн. судового збору та стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 1167, 53 грн. судового збору.

Натомість, зустрічний позов ОСОБА_2 було визнано в частині майна на загальну суму 444705,05 грн. Отже, ОСОБА_1 підлягає поверненню з державного бюджету половина сплаченого судового збору, розрахованого з вартості позовних вимог, визнаних відповідачкою за зустрічним позовом, а саме, 4447, 05 грн.(444705,05 грн.*1%)/2= 2223,53 грн.

Слід зауважити, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені судом частково, зокрема, на суму, 581235,05 грн., відтак із ОСОБА_2 на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5812,35 грн. (581235,05 грн.*1%)-2223,53 грн. (сума судового збору, що підлягає поверненню з державного бюджету) = 3588,82 грн.

Проте, беручи до уваги передбачений ст. 141 ЦПК України принцип взаємозарахування понесених процесуальних витрат, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2421,29 грн. (3588,82 грн.-1167,53 грн.)

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2-4, 7-13, 17-19, 76-82, 89, 95, 141-142, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355, п. 3 Прикінцевих положень, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства Укргідроенерго (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, код ЄДРПОУ 20588716) про розподіл спільно нажитого сімейного майназадовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства Укргідроенерго (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, код ЄДРПОУ 20588716) про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно загальною вартістю 871871,81 грн., а саме:

трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,40 кв. м., вартістю 431 011, 81 грн.;

автомобіль HYUNDAI SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN (нао) НОМЕР_6 , 2013 року випуску, вартістю 273 060,00 грн.;

шафа-купе, коричневого кольору з дзеркальними дверима, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 10000,00 грн.;

ліжко двоспальне коричневого кольору з матрацом 2013 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 6000,00 грн.;

матрац двоспальний 2020 року, виробництво Україна 4000,00 грн.;

письмовий стіл білого кольору, ДСП 2020 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 2500,00 грн.;

стілець біло-салатовий до письмового столу 2020 року, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 1300,00 грн.;

шафа-купе дитяча, салатово-помаранчева з скляними дверми, 2016 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 9000,00 грн.;

телевізор LG екран 40 дюймів, 2020 року випуску, остаточною вартістю 10000,00 грн.;

диван з двома кріслами з замінника шкіри молочного кольору 2015 року, виробництво Україна 18000,00 грн.;

шафа-купе коричневого кольору, дзеркальні двері, 2015 року випуску, виробництво на замовлення 4000 грн.;

набір кухонних меблів (шафи, тумби) з 11 (одинадцяти) предметів з фарбованого ДСП, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 20000,00 грн.;

кухонний стіл білого кольору, дерев?яний на металевих ніжках 2021 року, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 3000,00 грн.;

стільці кухонні з білою обшивкою (набір), на металевих ніжках 3 (три) шт., 2013 року випуску, остаточною загальною вартістю 1000,00 грн.;

телевізор Samsung з діагоналлю екрану 55 дюймів, остаточною загальною вартістю 26000,00 грн.;

вбудовану в кухонні меблі посудомийну машину ВЕКО, 2015 року випуску, остаточною вартістю 6000,00 грн.;

холодильник Samsung, остаточною вартістю 10000,00 грн.;

вбудовану в кухонні меблі електроплиту, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

вбудовану в кухонні меблі електричну духову шафу, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

електрокамін вбудований, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

робот-пилосос миючий Xiaomi остаточною вартістю 12000,00 грн.;

бойлер Atlantic остаточною вартістю 4000,00 грн.;

пральна машинка Candі Atlantic остаточною вартістю 9000,00 грн.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) наступне майно, загальною вартістю 51000 грн.:

набір кухонних меблів (шафи, тумби) з 11 (одинадцяти) предметів з фарбованого ДСП, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 20000,00 грн.;

кухонний стіл білого кольору, дерев?яний на металевих ніжках 2021 року, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 3000,00 грн.;

стільці кухонні з білою обшивкою (набір), на металевих ніжках 3 (три) шт., 2013 року випуску, остаточною загальною вартістю 1000,00 грн.;

вбудовану в кухонні меблі посудомийну машину ВЕКО, 2015 року випуску, остаточною вартістю 6000,00 грн.;

вбудовану в кухонні меблі електроплиту, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

вбудовану в кухонні меблі електричну духову шафу, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

бойлер Atlantic остаточною вартістю 4000,00 грн.;

пральна машинка Candі Atlantic остаточною вартістю 9000,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим та фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) право власності на частини трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 95,40 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) право власності на частини трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 95,40 кв. м.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,40 кв. м.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим та фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) частки грошових зобов?язань за договором купівлі-продажу квартири від 04.09.2019 року, завіреним приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Шамброю В.А., реєстраційний №569.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) частки грошових зобов?язань за договором купівлі-продажу квартири від 04.09.2019 року, завіреним приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Шамброю В.А., реєстраційний №569.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень 50 копійок.

Визнати право власності та залишити за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим та фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), припинивши право спільної сумісної власності, майно на загальну суму 116 800,00 грн. (сто шістнадцять тисяч вісімсот гривень), а саме:

шафу-купе коричневого кольору з дзеркальними дверима, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 10000,00 грн.;

ліжко двоспальне коричневого кольору з матрацом 2013 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 6000,00 грн.;

матрац двоспальний 2020 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

письмовий стіл білого кольору, ДСПІ 2020 року, виробництво Україна, остаточною вартістю 2500,00 грн.;

стілець біло салатового кольору до письмового столу, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 1300,00 грн.;

шафу-купе, салатово-помаранчеву з скляними дверима, 2016 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 9000,00 грн.;

телевізор LG екран 40 дюймів, остаточною вартістю 10000,00 грн.;

диван з двома кріслами з замінника шкіри молочного кольору, 2015 року випуску, виробництво Україна, остаточною вартістю 18000,00 грн.;

шафу-купе коричневого кольору, дзеркальні двері, 2015 року випуску, виробництво на замовлення, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

телевізор Samsung з діагоналлю екрану 55 дюймів, остаточною вартістю 26000,00 грн.;

холодильник Samsung, остаточною вартістю 10000,00 грн.;

електрокамін вбудований, остаточною вартістю 4000,00 грн.;

робот-пилосос миючий Хіоті, остаточною вартістю 12000,00 грн.

Визнати право власності та залишити за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), припинивши право спільної сумісної власності, на автомобіль HYUNDAI SONATA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN (шасі) НОМЕР_2 , 2013 року випуску.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) 78130,00 грн. (сімдесят вісім тисяч сто тридцять гривень 00 коп.) в рахунок компенсації вартості його частки в спільному майні подружжя.

В задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом та зустрічним позовами відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) судові витрати у сумі 2421,29 грн. (дві тисячі чотириста двадцять одна гривня 29 коп.).

Повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 1167,53 грн. (одна тисяча сто шістдесят сім гривень 53 копійки).

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 2223,53 грн. (дві тисячі двісті двадцять три гривні 53 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Новодністровський міський суд Чернівецької області. На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ

Повний текст рішення виготовлено 30.05.2023 року