ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Пікуля В.П.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Андрієнко Г.В., повний текст якого складений 07 жовтня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею.

Просив усунути перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у його спілкуванні з сином; визначити такий спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина: кожні вихідні дні місяця з 18:00 год. суботи до 18:00 год. неділі; погоджені з відповідачкою ОСОБА_4 два тижні у літній період; у дні народження з дитини в погодженому з відповідачкою місці спільно або окремо з відповідачкою; ОСОБА_1 забирає сина у ОСОБА_4 та/чи у будь-яких інших осіб, в яких може знаходитися дитина, та повертає дитину матері ОСОБА_4 за адресою її фактичного проживання; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 17 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Спільне подружнє життя не склалося та з 2016 року сторони проживають окремо. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2018 р. шлюб розірвано. Після цього з березня по червень 2018 року відповідачка дозволяла колишньому чоловікові зустрічатися із сином для проведення спільного дозвілля, зустрічі відбувалися без участі матері, з відвідуванням батька та ночівлею у нього, але не більше, ніж на одну добу. Але з червня 2018 року вона заборонила позивачу бачити сина, змінюючи таке своє рішення з плином часу, у зв`язку з чим у сторін постійно виникають непорозуміння щодо способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Тоді як позивач завжди бажав спілкуватись з сином, шукав будь-які способи його побачити або зателефонувати. Натомість, позасудові засоби врегулювання спору не дали результату, відповідачка продовжує чинити йому перешкоди і позбавляє можливості брати участь у вихованні сина і спілкуватися з ним. У позові зазначив, що він забезпечений житлом, працевлаштований, має стабільний дохід, характеризується позитивно, з часу розірвання шлюбу за домовленістю сторін сплачує аліменти та бере участь у додаткових витратах на утримання сина. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька зі своїм сином спричинить шкоду дитині, не існує. Створення ж перешкод з боку відповідачки спілкуванню батька із сином порушує не тільки його права, а й суперечить правам та інтересам дитини. На підставі викладеного, вважав оптимальним встановити для сторін порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду № 2/0/9/-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» цивільну справу № 643/14669/20 із Московського районного суду м. Харкова направлено до Октябрського районного суду м. Полтави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено батьку ОСОБА_1 такий спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради як органом опіки та піклування висновку, а саме зустрічі батька у визначений час: перша та третя субота місяця, друга та четверта неділя місяця з 10-00 по 18-00 годину; у день народження дитини та святкові дні за домовленістю із матір`ю дитини.

В задоволенні інших вимог позивачу відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, врахував вік малолітньої дитини, 2013 року народження, психолого емоційний контакт дитини з батьком, ставлення позивача до сина, необхідність реалізації прав інших родичів дитини на участь у спілкуванні та її вихованні, а також зважаючи на законодавчі рекомендації при вирішенні питань, пов`язаних з розглядом спорів щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, дійшов висновку про доцільність встановлення порядку спілкування та виховання ОСОБА_1 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради як органом опіки та піклування висновку, а саме зустрічі батька у визначений час: перша та третя субота місяця, друга та четверта неділя місяця з 10-00 по 18-00 годину; у день народження дитини та святкові дні за домовленістю із матір`ю дитини.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, а справу передати на розгляд до Нововодолазького районного суду Харківської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Позивачем не доведено факту того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні сина з батьком. Зазначає, що позивач не цікавиться життям дитини, що підтверджується довідками з поліклініки та зі школи.

Вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність належного повідомлення відповідача про розгляд справи та у відсутність належних викликів до суду.

03.04.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Ципліцький Д.О. надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Д.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 5), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11), є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 30 січня 2023 року (а. с. 13).

Згідно із рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року шлюб, зареєстрований 17 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 825, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано (а. с. 14).

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Дитина ОСОБА_3 2013 року народження, проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 11, 28).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання (а. с. 6), працевлаштований та має постійний дохід (а.с. 9), на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с. 8), характеризується позитивно, шкідливих звичок не має, громадський порядок не порушує, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 8), відомості щодо протилежного в матеріалах справи відсутні.

26 травня 2021 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як орган опіки та піклування, надав висновок № 318 щодо вирішення спору між батьками «Щодо визначення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 », складеного з урахуванням розгляду відповідного питання на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.

Висновком встановлено, що згідно з інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває під наглядом фахівців поліклініки. Під час відвідування дитину супроводжує мати (а.с.58-59).

Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виданою Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 140 Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , навчається у школі з першого класу. Мати ОСОБА_2 приділяє належну увагу вихованню дитини. Бере активну участь у житті класу та школи, відвідує батьківські збори, спілкується із вчителями і класним керівником. ОСОБА_5 забезпечений усім необхідним для навчання та відпочинку. Хлопець акуратний, доглянутий. Батько дитини, ОСОБА_1 зв`язку з класним керівником, адміністрацією школи не підтримує, батьківські збори не відвідує, у телефонному режимі не спілкується. До закладу освіти приходив лише один раз із метою побачити дитину. Всі питання щодо навчання і виховання дитини вирішуються із матір`ю ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, рекомендацій Комісії та в інтересах дитини у висновку визначений доцільним порядок зустрічей батька ОСОБА_1 , у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у такий час: перша та третя субота місяця, друга та четверта неділя місяця з 10-00 по 18-00 годину; у день народження дитини та святкові дні за домовленістю із матір`ю дитини (а.с. 58-59).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний у висновку № 318 від 26 травня 2021 року порядок спілкування позивача з дитиною є найбільш доцільнішим і відповідає інтересам дитини, враховуючи вік дитини, стан здоров`я, не порушує режиму дня та навчання, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частиною першою, другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, суд встановив такий графік спілкування батька з дитиною, який якнайкраще забезпечує права дитини.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не оскаржувала та не заперечувала правомірності висновку органу опіки та піклування № 318 від 26 травня 2021 року та порядку, встановленому в ньому, а також те, що позивач також погодився на встановлений органом опіки та піклування порядок суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення стосовно застосування вказаного висновку при вирішенні даного спору.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Виклики до суду за допомогою sms-повідомлення здійснюються у відповідності з наказом Державної судової адміністрації від 01.06.2013 р. № 73, яким затверджено Порядок надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді sms-повідомлень.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку № 73 текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику sms-повідомленням лише після подання ним до суду заяви про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення. Так заява оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздрукування та заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не подавала заявку про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення в розумінні п.2 Порядку № 73, а тому посилання на відсутність інформування її про судове засідання шляхом надсилання sms-повідомлення не є порушенням судом першої інстанції процесуального законодавства.

Колегія суддів зазначає, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч. 4 ст. 64 ЦПК України про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Колегія суддів зазначає, що повноваження представників ОСОБА_2 були підтверджені належним чином, відповідач не повідомляла суд про припинення представництва шляхом подання відповідної письмової заяви.

Наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2022 року - підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції залишаєзаочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2022 року без змін, розподіл судових витрат не здійснює.

Керуючись ст.141.,367, п.1,ч.1,ст 374,ст.375,ст.382,384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає сили з дня її прийняття та може бути оскарженя до Верхового Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.О.Панченко

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль