Справа № 1308/1816/2012
Провадження № 4-с/444/3/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

з участю представника скаржника Дяків В.Б.

приватного виконавця Пиць А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області скаргу ОСОБА_1 ; особа, рішення якої оскаржується: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович; стягувач: АТ "ПроКредит Банк" на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича,-

ВСТАНОВИВ :

скаржниця ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича щодо ненаправлення на адресу боржника ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №68680829 від 16.02.2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича щодо ненаправлення на адресу боржника ОСОБА_1 Висновку про вартість нежитлового приміщення, торгового павільйону, загальною площею 34,8 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складеного станом на 04 листопада 2022 року;

- визнати недійсною оцінку майна - нежитлового приміщення, торгового павільйону, загальною площею 34,8 метрів квадратних, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинену станом на 04 листопада 2022 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 у рамках виконавчого провадження ВП №68680829 з підстав зазначених у скарзі. Просить таку задоволити.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, однак забезпечила явку свого представника - ОСОБА_3 , який в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просить такі задоволити.

В судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович відносно задоволення скарги заперечив, просив у такій відмовити, оскільки він діяв згідно чинного законодавства та з його боку виконано всі вимоги передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Окрім цього, надав письмові заперечення з приводу скарги, які підтримав у судовому засіданні. Просить такі врахувати при винесенні рішення. На підтвердження своїх письмових заперечень та додаткових пояснень в судовому засіданні надав належним чином засвідчені документи, які ним було винесено у виконавчому провадженні ВП №68680829 від 16.02.2022 року.

Представник стягувача - АТ "ПроКредит Банк" в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника скаржника, приватного виконавця, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 16.02.2022 року приватним виконавцем Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68680829 з примусового виконання виконавчого листа №1308/1816/2012, виданого 22.07.2014 року Жовківським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 в користь AT «ПроКредит Банк» заборгованості за кредитним договором № 3.15524/ЛГ-0693/12.03 від 19.12.2006 р. в розмірі 516 678, 45 грн. та судовий збір в розмірі 3219,00 грн., що видно з її копії в матеріалах справи.

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена 17.02.2022 року приватним виконавцем на адресу стягувача та боржника, що видно з копії списку № 96 рекомендованих листів.

22.09.2022 року приватним виконавцем направлено на адресу боржника вимогу від 21.09.2022 року року в якій зазначено, що 28.09.2022 року у період з 09.00 по 18.00 год. приватним виконавцем Пиць А.А. разом і СОД Машталір здійснюватиметься вихід за адресою: АДРЕСА_1 ; Львівська область, с. Малехів, вул. Андрея Шептицького, зд 39 з метою проведення опису майна. У зв`язку з тим приватний виконавець вимагав боржника: 28.09.2022 року у період з 09.00 по 18.00 забезпечити доступ до вищенаведеного нерухомого майна; надати інформацію про наявне у боржника рухоме майно на яке можна звернути стягнення для виконання вимог виконавчого документа. Також приватний виконавець Пиць А.А. повідомив боржника, що для домовленості з виконавцем про точний час надання доступу до майна боржника він може зателефонувати йому, що видно з копії даної вимоги.

Згідно вимоги виконавця від 21.09.2022р. №10103 боржник зобов`язаний був надати інформацію щодо майнового стану, наявність коштів на рахунках, інформацію про транспортні засоби, рухоме та нерухоме майно.

Попри те, боржник не відреагував на вказані вимоги виконавця, доступ до свого майна не забезпечив.

28.09.2022

У зв`язку із тим, що у строки, встановлені Законом сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості описаного та арештованого майна та не повідомили приватного виконавця про визначену ними вартість майна, 12.10.2022 року приватним виконавцем Пиць А.А. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості описаного та арештованого майна, що належить боржнику. Даною постановою призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_2 з метою визначення та надання в процесі примусового виконання рішення суду вартості зазначеного вище описаного та арештованого майна боржника, що видно з копії даної постанови.

17.10.2022

СОД ОСОБА_2 виготовлено звіт про визначення вартості описаного та арештованого майна боржника.

Згідно звіту ринкова вартість арештованого нежилого приміщення станом на 04.11.2022 року становить 481 000,00 грн.

17.11.2022 року приватним виконавцем на адресу стягувача та боржника скеровано повідомлення про визначення вартості майна.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положення ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та прц^має рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно із п.2 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, в тому числі, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як зазначалося вище, приватним виконавцем Пиць А.А. неодноразово на адресу боржниці скеровувалися вимоги (зокрема вимога від 14.10.2022 року та від 28.10.2022 року) в якій виконавець вимагав: надати доступ до торгового павільйону загальною площею 34, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; надати інформацію про наявне у боржника рухоме майно на яке можна звернути стягнення для виконання вимог виконавчого документа. Попри те, такий обов`язок боржницею виконаний не був.

Згідно звіту про оцінку майна боржника та пояснень експерта у звіті вказано, що технічний стан об`єкта - добрий.

Згідно п. 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» Звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі.

Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків', за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обгрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, -4нші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Разом з тим навіть у разі, якщо такий огляд не було б проведено виконавцем та оцінювачем, це не свідчило б про порушення правил оцінювання майна в рамках виконавчого провадження.

Вказаний вище підхід не суперечить Національному стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (п. 56 передбачено, що у звіті експерт зазначає про неможливість особистого огляду) та відповідає чинній судовій практиці.

Зокрема, в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі № 636/620/18, якою суд визнав правомірними дії виконавця щодо опису майна згідно технічної документації виходячи з поведінки боржника, зазначив, що: «боржник у даному випадку діяв не добросовісно, не отримуючи надісланих на його адресу документів виконавчого провадження та тривалий час фактично ухиляючись від виконання рішення суду, внаслідок чого звіт був складений без огляду об`єкта оцінки, оскільки боржниця була обізнана зі своїми борговими зобов`язаннями, присудженими за рішенням суду, і про наявність примусового виконавчого провадження, що вимагало від неї добросовісної процесуальної поведінки цікавитися у розумні строки перебігом виконавчого провадження та отримувати кореспонденцію, яка надходить на її адресу, стосовно оцінки її майна».

В постанові від 27.08.2020 року по справі № 295/11078/14-ц Верховний Суд вказав, що: «Суд апеляційної інстанції, вказуючи на те, що підставою для визнання протиправним та скасування звіту є проведення суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання ОСОБА 2 оцінки майна без візуального огляду приміщення, обгрунтував свій висновок на припущеннях та не зазначив, якою нормою законодавства це передбачено. При цьому відсутність даних про огляд об`єкта оцінки не є тією обставиною, з якою законодавство пов`язує можливість визнання протиправним і скасування звіту про оцінку майна».

Визначення вартості майна, оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні).

За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Тобто, закон визначає певну процедуру проведення оцінки майна, яку повинен дотримуватися оцінювач.

Натомість скаржниця не зазначає в чому неправильність проведення оцінювачем оцінки арештованого майна, в чому виявляється порушення процедури проведення оцінки нежитлового приміщення.

Метою оцінки у звіті ФОП ОСОБА_2 зазначено визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для примусової реалізації в процесі виконавчого провадження.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оцінка майна боржника провадиться за ринковими цінами, які діють на день проведення оцінки.

На підтвердження своїх доводів скаржником не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів заниження вартості нежилого приміщення. Висновки стягувача щодо заниження оцінювачем вартості арештованого майна зводяться лише до припущення.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях

Частиною ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь- якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до приписів ст.12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Тягар доведення обгрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Разом із тим, позиція щодо заниження вартості арештованого майна спростовується як суттю і порядком проведення торгів так і позицією висловленою у постанові ВС від 25.09.2018 року в справі № 5010/1127/2012-Б-25/25, а саме: метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто, ціна майна формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції.

Окрім того, що метою електронних торгів, як способу реалізації є, передусім, відчуження майна боржника за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на торгах ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто, ціна арештованого майна боржника формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції, на які ні приватний виконавець, ні організатор торгів не має жодного впливу.

З наведеного вбачається, що початкова вартість не впливає на ціну реалізації майна, оскільки в межах процедури реалізації майна його вартість може бути як знижена, та і збільшена в залежності від стану майна, попиту, пропозиції.

Відтак твердження скаржниці про те, що ціна об`єкта нерухомого майна є нижчою від реальної вартості, є лише припущеннями та не відповідає дійсності.

Разом із тим за умови доведеності факту, що вартість реалізованого майна на час звернення стягнення перевищувала суму боргу, права боржника підлягають захисту шляхом компенсації різниці у вартості майна, а не шляхом визнання дій неправомірними та скасування звіту оцінки (див. постанову Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №755/6875/18 (провадження №61-8091св20)).

Висновки боржниці про те, що торгівельний павільйон може- бути потенційно реконструйований його власником, що значно підвищить його вартість, є безпідставними. Визначення вартості арештованого майна проводиться за цінами на подібне майно на момент проведення оцінки. При цьому оцінювач враховує реальний стан майна, а не гіпотетичну вартість такого майна у разі його можливого реконструкції в майбутньому. Підхід, який пропонує застосувати боржниця, не відповідає законодавству про оцідку майна, а відтак не може бути взятий до уваги судом.

Разом із тим Закон України «Про виконавче провадження» містить вимоги щодо порядку визначення вартості майна для примусової реалізації. Згідно із ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Відтак, боржниця була вправі погодити вартість нежилого приміщення з боржником, однак таким правом не скористалася. Окрім того, скаржник не звертався до приватного виконавця Пиць А.А. із заявою про те, що має намір узгодити вартість майна з боржником для подальшої реалізації такого на електронних торгах.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості майна для примусової реалізації, не повідомили про таку вартість виконавця у встановлений Законом строк, виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості у спосіб та у порядку передбаченому Законом. Окрім того, заперечень щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - ФОП Машталір для визначення вартості арештованого майна від сторін виконавчого провадження на адресу приватного виконавця Пиць А.А. не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Однак боржниця не зверталася з письмовою заявою до приватного виконавця про необхідність проведення доопрацювання (актуалізації) оцінки майна, що вказує на її згоду з проведеною оцінкою.

Зазначені вище свідчить про не бажання боржниці брати активну участь у визначенні вартості арештованого нежитлового приміщення. В свою чергу подання скарги на дії приватного виконавця щодо визначення вартості майна без надання доказів протиправності дій виконавця не може свідчити про незаконність оскаржуваного звіту.

В постанові від 03.02.2021 року по справі №442/6491/17 (провадження № 61-14766св20) Верховний Суд зазначив, що: «боржник був достовірно обізнаний про арешт належного йому майна з метою його примусової реалізації для погашення боргу перед ОСОБА1, однак не запропонував свою вартість арештованого майна та не спрямував зусиль на досягнення згоди зі стягувачем щодо вартості арештованого майна. При цьому заявник, отримавши повідомлення від приватного виконавця про результати оцінки описаного та арештованої майна, не скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензування звіту з оцінки належної ПАТ «Українська інноваційна компанія» нерухомості».

В постанові Верховного Суду від 11.03.2021 року у справі №755/6875/18 та від 26 липня 2021 року у справі № 757/33710/14-ц зазначено, що рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.

Законом чітко встановлено, що для визначення неналежності, необ`єктивності, невірності виконання висновку експертом законодавцем передбачено спеціальний інструмент - рецензування висновку експерта, який проводиться спеціальний суб`єктом, який має спеціальні знання та кваліфікацію.

Таким чином з метою доведення своїх тверджень щодо невірності висновку, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності оцінювачем ОСОБА_2 скаржницею не надано рецензування звіту.

Отже, невідповідність звіту про оцінку майна встановлюється спеціальним суб`єктом (оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 вищевказаного Закону). Результати критичного розгляду звіту про оцінку майна об`єктивовуються в виготовленому таким суб`єктом звіті (рецензуванні).

Відтак саме рецензія на звіт про визначення вартості майна є належним та допустимим доказом неповноти, неправильності виконання та невідповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

Судом встановлено, що жодні права чи свободи скаржника приватним виконавцем Пиць А.А. не порушено, а тому скарга є безпідставною та подана не на захист порушеного права чи свободи боржниці.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорювань право, свобода чи інтерес.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Обов`язковою підставою звернення до суду є порушення прав і свобод сторони виконавчого провадження, в даному випадку боржника. Боржник повинен довести яким чином його права порушено з огляду на те, що рішенням суду саме з нього стягнуто борг. Скаржником не доведено належними, допустимими та достовірними доказами порушення його прав.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) зроблено висновок, що обєктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження № 61-10355св 19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Отже, захисту підлягає не будь-яке право особи, а лише таке, яке являється порушеним, невизнаним або оспорюється.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що скаржницею не доведено належними, допустимими та достовірними доказами порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У вимозі скарги щодо визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича щодо ненаправлення на адресу боржника ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №68680829 від 16.02.2022 року - відмовити.

У вимозі скарги щодо визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича щодо ненаправлення на адресу боржника ОСОБА_1 Висновку про вартість нежитлового приміщення, торгового павільйону, загальною площею 34,8 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складеного станом на 04 листопада 2022 року - відмовити.

У вимозі скарги щодо визнання недійсною оцінки майна - нежитлового приміщення, торгового павільйону, загальною площею 34,8 метрів квадратних, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинену станом на 04 листопада 2022 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 у рамках виконавчого провадження ВП №68680829 - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам- для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду .

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття рішення апеляційною інстанцією.

Суддя: Зеліско Р. Й.