ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 624/237/18 Номер провадження 22-ц/814/890/23Головуючий у 1-й інстанції Зимовський О.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Насінневе» на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 листопада 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного текста судового рішення 24 листопада 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Насінневе» про розірвання договору оренди землі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив розірвати договір оренди землі № б/н від 27.06.2008, зареєстрований Відділом Деркомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2012 за № 00903, який укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Насінневе».

В обґрунтування позову посилався на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.2017 року №723 він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6396 га, кадастровий №:06:001:032. Вказану земельну ділянку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначена земельна ділянка знаходиться в оренді ПрАТ «Насіннєве», яке є правонаступником ВАТ «Насіннєве», згідно договору оренди землі № б/н від 27.06.2008, зареєстрованого Відділом Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2012 року за № 00903.

Відповідно до п.40 зазначеного договору оренди земельної ділянки від 27.06.2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни або розірвання договору.

31.01.2018 року позивачем як новим власником було направлено на адресу відповідача вимога щодо розірвання вказаного договору оренди землі з проектом додаткової угоди, але відповідач відповіді не надав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Насіннєве» про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено.

Розірвано договір оренди землі № б/н від 27.06.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Насіннєве» , зареєстрований Відділом Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2012 року за номером 00903.

Стягнуто з ПрАТ «Насіннєве», , на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Насіннєве», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції неправильно оцінив встановлені фактичні обставини та невірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не врахував того, що не може бути єдиною підставою розірвання договору посилання позивача на пункт 40 зазначеного договору. Інших підстав позивач не зазначив. На будь-які істотні порушення умов договору відповідачем не вказав. Вважав, що будь-яке суб`єктивне цивільне право та/або законний інтерес орендодавця як сторони договору оренди орендарем не було порушено. Відтак, використовуючи без будь-яких істотних порушень земельну ділянку на умовах договору оренди, який було укладено ще в 2008 році, підприємство не має нести негативних наслідків у вигляді розірвання договору на вимогу іншої сторони лише у зв`язку з передачею цієї земельної ділянки у власність іншій особи.

Наголошується, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції не врахував правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 920/418/19 (провадження № 12-38гс20).

Окрім того, в апеляційній скарзі викладені заперечення щодо законності ухвали суду першої інстанції від 13 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи для розгляду до господарського суду.

Стверджується, що висновок суду першої інстанції про те, що цей спір не є майновим спором суперечить характеру спірних правовідносин та приписам КУзПБ, зокрема ст.7, згідно якої до юрисдикції господарського суду належать також спори щодо інших вимог до боржника, відносно якого розпочата процедура банкрутства.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.02.2022 апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року справа прийнята до провадження і призначена до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2008 між ОСОБА_2 і ВАТ «Насінневе», правонаступником якого є ПрАТ «Насіннєве», укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 5,64 га сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області.

Пунктом 8 цього договору передбачено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору, договір вважається пролонгований на той же термін, якщо орендодавець не виявив бажання поновлення його на новий строк. У цьому разі орендодавець повинен не пізніше ніж за дев`яносто днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендаря про намір розірвати даний договір.

Пунктами 36 - 40 цього договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є випадки, що визначені законодавством, а також коли орендар не виплачує орендну плату орендодавцю більше 3 місяців.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни або розірвання договору (т.1 а.с.6-7).

14 вересня 2017 року державним нотаріусом Зачепилівської державної районного нотаріальної контори Харківської області Терещенко Л.О., виконуючої обов`язки державного нотаріуса Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області посвідчено, що спадкоємцем майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 5,6396 га в межах згідно з планом, кадастровий номер :06:001:0329, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку І-ХР № 037994, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Кегичівського району Харківської області 06.12.2002 на підставі розпорядження № 258 від 20.09.2002 та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 241 (т.1 а.с.13).

Аналогічна інформація міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.14).

Згідно копії вимоги про дострокове розірвання договору оренди землі ОСОБА_1 від 31.01.2018, останній повідомляє ПрАТ «Насіннєве» про бажання розірвати спірний договір оренди та надає додаткову угоду про розірвання спірного договору оренди (т.1 а.с.10-11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 40 вказаного договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Насіннєве», передбачено, що підставою для його зміни чи розірвання є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, при цьому позивач наполягає на розірванні договору, а орендар ухиляється від такого розірвання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі, в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Укладаючи 27 червня 2008 року договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом.

Згідно пункту 40 договору оренди земельної ділянки від 27 червня 2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни або розірвання договору.

Тобто, наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання на вимогу однієї із сторін та визначенні підстави для такого розірвання без необхідності встановлення будь-яких інших передумов, зокрема, істотного порушення договору.

Положення пункту 40 договору були погоджені сторонами на власний розсуд, не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, не змінені та не визнані недійсними, а тому є обов`язковими для виконання сторонами правочину.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом першої інстанції правильно визначено, що положення пункту 40 договору оренди землі є погодженою між сторонами договору умовою, яка не суперечить положенням чинного законодавства, зокрема, частині 4 статті 31, частині 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі», частині першій статті 651 ЦК України, та відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковою для виконання сторонами.

Висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 у розглядуваній справі не суперечать висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року в справі № 920/418/19, на який посилається ПрАТ «Насінневе» в апеляційній скарзі, та згідно з якими право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин.

При цьому судом першої інстанції враховано, що у справі № 920/418/19 суди встановили, що на земельній ділянці, договір оренди якої просив розірвати орендодавець (Верхньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області), розташовані об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать орендарю, Товариству з обмеженою відповідальністю «Рітейл Девелопмент» та, укладаючи договір оренди, вказане товариство мало на меті узаконення користування земельною ділянкою, враховуючи правомірні очікування на вільний доступ до свого майна та можливість його використання.

Саме такі обставини Велика Палата Верховного Суду визнала істотними при вирішенні питання про розірвання договору оренди землі в справі № 920/418/19.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Ухвалою суду першої інстанції від 13 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи у порядку ст.7 КУзПБ до господарського суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлена у справі вимога розірвання договору оренди, є вимогою немайнового характеру, що не підлягає вартісній оцінці, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що на орендованій земельній ділянці знаходиться будь-яке майно, яке можна було б вважати активом боржника, яке у подальшому може бути направлене на погашення грошових вимог кредиторів.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої з огляду на таке.

У постанові ВП ВС від 15 травня 2019 року (справа № 289/2217/17) з аналогічним фактичним обставинами і спірними правовідносинами викладена така правова позиція щодо застосування норми права.

«Отже, визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог.

Разом з тим ОСОБА_9 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «Вишевичі» про дострокове розірвання договору оренди. При цьому жодних позовних вимог майнового характеру, тобто таких вимог, які підлягають вартісній оцінці, до відповідача не заявлялося.

В матеріалах справи відсутні будь які відомості та судами не встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходиться будь-яке майно ТОВ «Вишевичі», яке можна було би вважати активом боржника, що в подальшому може бути направлений на погашення грошових вимог кредиторів боржника.

Таким чином, позовні вимоги до відповідача є немайновими, а спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а тому не є пов`язаним із здійсненням провадження у справі про банкрутство ТОВ «Вишевичі», а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.»

У постанові Верховного Суду від 14.07.2022 (справа № 910/1065/21) викладені такі правові висновки щодо тлумачення змісту вимог до боржника, який перебуває у стадії банкрутства.

«Тлумачення статті 7 КУзПБ, пункту 8 частини першої статті 20, частини тринадцятої статті 30 ГПК України приводить до висновку про закріплення законодавцем принципу концентрації в межах справи про банкрутство всіх майнових спорів, стороною яких є боржник, який є універсальним та не містить винятків залежно від суб`єктного складу сторін спору.

У частині третій статті 7 КУзПБ законодавець не встановлює інших правил підсудності, а лише конкретизує механізм реалізації приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ, визначивши, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи. Наведені правила застосовні до випадків розгляду майнового спору судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки суддя відповідного суду, який розглядає справу про банкрутство одноособово, діє як суд.

Вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не лише з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог в аспекті порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

Якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.»

У межах розгляду цієї справи встановлено, що позивачем заявлена єдина вимога розірвання договору оренди землі, на орендованій земельній ділянці відсутнє будь-яке майно відповідача, яке б могло увійти до складу ліквідаційної маси, отже розірвання договору оренди не може вплинути на зміну розміру та склад ліквідаційної маси боржника (відповідача по справі).

Окрім того, слід звернути увагу, що договір оренди землі був укладений у червні 2008 року і він не містить положено про право орендаря відчужувати, передавати у заставу право оренди без погодження із власником такої земельної ділянки. На час укладення договору оренди землі ні ЗК, ні ЗУ «Про оренду землі» також не містили норм, які давали орендарю повноваження відчужувати належне йому право оренди без згоди власника землі, отже відсутні підстави для застосування ч. 9 ст.95 КУзПБ і ч. 5 ст. 93 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Насінневе» залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов