ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 725/7713/21

провадження № 61-9005св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівни,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Новіковим Олександром Павловичем, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року у складі судді Вольської-Тонієвич О. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через адвоката Новікова О. П. звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н. В., про захист права власності шляхом припинення права власності на квартиру та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію.

Позов мотивований тим, що 20 березня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір № 91 відповідно до якого кредитор надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 69 300,00 дол. США.

20 березня 2006 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Альфа-Банк» та позивачами укладено іпотечний договір № 91.

Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 листопада 2021 року № 282615477 право власності на предмет іпотеки - спірну квартиру, належить на праві власності відповідачу на підставі рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. від 28 вересня 2021 року, індексний номер 60628350.

Іпотечний договір № 91 укладений до 14 січня 2009 року, тобто до набрання чинності Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким було внесено зміни до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на час укладення договору) правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно і продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві є саме договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а не застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі.

Сторони не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тому реєстрація права власності на підставі іпотечного застереження є незаконною.

Відповідач не направляв на адресу позивачів повідомлення із зазначенням усіх складових заборгованості, а обмежився зазначенням загальної суми заборгованості, що не відповідає статтям 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку», пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

АТ «Альфа-Банк» не надав реєстратору/нотаріусу, а той не встановив розмір заборгованості за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2015 року у справі № 725/2644/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 781,45 дол. США. Однак, згідно із повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке надійшло ОСОБА_2 , загальна сума вимог становить 114 402,33 дол. США, що на 25 620,88 дол. США більше ніж передбачено рішенням суду.

До набуття предмета іпотеки у власність АТ «Альфа-Банк» не провів оцінку спірної квартири.

Письмова вимога від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна мати інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, однак АТ «Альфа-Банк» не надсилав на адресу позивачів письмову вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням його вартості для зарахування вимог банку, тому реєстрація права власності проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідач, зареєструвавши право власності на спірну квартиру, діяв всупереч закону, а рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за банком призвело до незаконного набуття права власності, позбавлення права власності позивачів.

Просили захистити своє право власності на спірну квартиру шляхом припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на неї, скасувавши рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. від 28 вересня 2021 року про державну реєстрацію, індексний номер 60628350. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що застереження в іпотечному договорі прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Отже, позивачі обрали неналежний та неефективний спосіб захисту, оскільки позивачі повинні були звернутися до суду із позовом одночасно про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності за відповідачем та визнання права власності за позивачами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Новіковим О. П., задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині зміни мотивів, обґрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в позові, оскільки позивачі обрали неналежний спосіб судового захисту, однак помилився із обґрунтуванням відмови та неправомірно вказав, що позивачі повинні були звернутися із вимогами про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності за відповідачем та визнання права власності за позивачем.

Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення та як наслідок, рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , через адвоката Новікова О. П., звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, просили їх скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що письмові вимоги, які надсилались іпотекодавцям у цій справі, не містять інформацію щодо вартості іпотечного майна, за якою відбулося зарахування вимог.

Повідомлення про порушення зобов`язання повинно відповідати статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Позичальнику та майновому поручителю нараховано передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також визначену в договорі неустойку після 19 травня 2009 року (дата кінцевого повернення кредиту), що є безпідставним.

Відповідно до пункту 1.1.2 кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту є 19 березня 2013 року. Отже, нарахування передбачених кредитним договором процентів за користування кредитом, а також обумовленої в договорі неустойки поза цим строком є безпідставним.

Неповідомлення боржника про ціну, згідно з якою майно набувається у власність, позбавляє його можливості оспорити її у разі незгоди, та гарантій, встановлених статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187цс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, провадження № 12-14звг19, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, провадження № 12-184гс18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, провадження № 14-376цс18, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20, від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17, провадження № 11-870апп18, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, провадження № 14-247цс18, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, провадження № 14-212цс21, у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 450/441/19, провадження № 61-691св22, від 16 грудня 2020 року у справі № 755/7423/17, провадження № 61-871св20, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, провадження № 61-7648св20, від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17, провадження № 61-1199св20, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19.

Аргументи інших учасників справи

Відзив АТ «Альфа-Банк» на касаційну скаргу мотивований тим, що реєстратору було надано висновки про вартість майна.

Сторони керувались положеннями Закону України «Про іпотеку» в частині визначення вартості іпотечного майна, оскільки договір це питання не врегульовував.

Позивачі не заявляли вимоги про визнання оцінки, висновку, або договору про виготовлення оцінки майна недійсними, протиправними або ж незаконними, а вказували на відсутність оцінки. На спростування цього відповідач надав суду висновок про вартість майна, а не весь звіт оцінювача.

Наведена у касаційній скарзі судова практика, яка була сформована у спорах щодо правовідносин, які виникли до 06 березня 2020 року, не може бути застосована у справі, що переглядається, оскільки правовідносини між сторонами склалися за іншого правового регулювання.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У вересні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2022 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 759/5454/19.

Ухвалою від 09 листопада 2023 року поновлено касаційне провадження у цій справі та призначено справу до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлені судами обставини

20 березня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 69 300,00 дол. США, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути кредитору кредит у повному обсязі в порядку та у строки, визначені умовами договору (т. 1, а. с. 14-23).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між відповідачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого предметом іпотеки є спірна квартира (т. 1, а. с. 39-46).

Відповідно до іпотечного договоруіз застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 20 березня 2006 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору.

Згідно з пунктом 4 іпотечного договоруу разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до підпункту 4.5.3 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя здійснюється, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

У випадку невиконання іпотекодавцями письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або договором кредиту у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно із Законом України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом (пункт 4.8 іпотечного договору) (т. 1, а. с. 75-80).

Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредитних коштів у позивачів виникла заборгованість перед відповідачем, яка згідно з рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2015 рокуна 28 квітня 2015 року становить 2 032 967,82 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем ОСОБА_1 укладеного з банком кредитного договору утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором банк звернув стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за банком зареєстроване державним реєстратором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що «з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності».

До схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22), погодившись з висновком

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV).

З огляду на норми Закону № 1952-IV при розгляді справ цієї категорії суд визначає: (а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей; (б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому (в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже, (г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини).

Положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на час вчинення ним дій на підставі такого судового рішення.

Чинне нині положення абзацу другого частини третьої статті 26 Закону

№ 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV.

Отже, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

Водночас згідно з нормами абзацу першого частини третьої статті 26 Закону відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.

Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) необхідно розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).

Подібні висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 30 серпня 2023 року в справі № 752/10924/19, провадження № 61-9328св22.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що позивачі звернулися до суду з неналежним способом захисту, спір по суті не вирішили, оцінку законності винесення Державним реєстратором оспорюваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не надали та не перевірили, чи порушує права позивачів реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Суди попередніх інстанцій також не врахували, що перехід права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя здійснений саме на підставі рішення про державну реєстрацію права власності на підставі іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі, і саме цю реєстрацію оспорюють позивачі.

Верховний Суд частково виходить за межі доводів і вимог касаційної скарги відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, у зв`язку з необхідністю врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19, провадження № 14-81цс22, після подання касаційної скарги.

З огляду на викладене висновки судів першої та апеляційної інстанцій не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.

Таким чином доводи касаційної скарги в частині неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 755/7423/17, провадження № 61-871св20, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, провадження № 61-7648св20, від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17, провадження № 61-1199св20, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, заслуговують на увагу.

Верховний Суд не переглядає справу по суті, тому інші доводи касаційної скарги заявників та відзиву на цю касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк», які не були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій та стосуються вирішення справи по суті, до уваги не бере.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами першої та апеляційної інстанцій не вирішено справу по суті спору, не надано оцінки законності винесення державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не встановлено у повній мірі інші фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду судам належить врахувати викладене, розглянути справу з додержанням вимог процесуального права, перевірити обґрунтованість позову, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Новіковим Олександром Павловичем, задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: О. В. Білоконь

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний