справа № 362/786/21
головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про примусове виконання обов`язку,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовомдо ОСОБА_1 про примусове виконання обов`язку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 8 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Попередній договір за яким сторони зобов`язуються в строк не пізніше, ніж до 31 грудня 2019 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Рено», моделі «Преміум», 1999 року випуску (Основний договір).

Позивач зазначав, що ним було виконано всі умови договору, натомість відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому він просив суд зобов`язати відповідача ОСОБА_1 укласти Основний договір на підставі попереднього договору від 8 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за порушення зобов`язань у розмірі 5 091 грн та судові витрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 укласти Основний договір з ОСОБА_2 на підставі попереднього договору від 8 листопада 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №1264.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за порушення зобов`язань у виді 3 відсотків річних в розмірі 5 091 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1861 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позов було початково пред`явлено до відповідача ОСОБА_3 , який в період розгляду справи помер, згідно чого розгляд даної справи було зупинено, однак відновлюючи провадження у справі, суд не викликав ОСОБА_1 , чим позбавив права відповідача на доведеність своєї правової позиції у суді.

Також вказує, що позивачем було навмисне замовчування технічного стану автомобіля, а саме - двигуна, коробки передач, ходової частини, внаслідок чого відповідачу потрібно було вкласти великі кошти для відновлювального ремонту. Згідно укладання попереднього договору та приховування реального стану автомобіля, відповідно до п. 2.4.1 - сторони домовились, що покупець здійснюючи керування ТЗ з моменту укладання цього договору несе відповідальність покладену законодавством на водія при керуванні транспортним засобом

Вважає, що всупереч нормам закону судом безпідставно було стягнуто з відповідача суму 3 відсотки річних в розмірі 5 091 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено попередній договір та обумовлено дату укладення основного договору, однак відповідач ухиляється від укладення такого договору, крім того, відповідач допустив істотне порушення прав позивача на отримання грошових коштів за продаж транспортного засобу, на що він розраховував при укладенні попереднього договору.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 8 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №1264, за яким сторони зобов`язуються в строк не пізніше, ніж до 31 грудня 2019 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Рено», моделі «Преміум», 1999 року випуску вартістю 182 000 гривень, що еквівалентно 6 500 доларів США по курсу НБУ на день укладання попереднього договору (основний договір).

Згідно п.2.4 Попереднього договору, сторони домовилися, що після підписання цього Договору транспортний засіб перебуватиме у використанні покупця, який нестиме повну матеріальну відповідальність за його збереження, цілісність, безаварійне керування та відповідатиме повною вартістю майна в разі ушкодження.

Відповідно до п. 3 Попереднього договору, відповідач передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 11 200 гривень в якості завдатку.

Залишок простроченої суми, яку відповідач не сплатив позивачу становить 6 100 доларів США або 169 763 грн, а тому 3% річних від простроченої суми становить 5 091 грн.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із довідки Рокитнянської державної нотаріальної контори №347/01-16 вбачається, що спадкоємцем за законом на майно померлого позивача є його дружина ОСОБА_2 . Відповідно судом першої інстанції було здійснено заміну сторони його правонаступником.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не погоджується із вимогами позову, оскільки йому було передано несправний автомобіль, однак доказів у підтвердження цієї обставини не надає. При цьому відповідач не заперечує та визнає, що за попереднім договором він отримав у володіння автомобіль, який частково був оплачений. Тобто, сторони після укладення попереднього договору та до укладення основного вчинили дії, обумовлені договором, які підтверджують наміри учасників правочину щодо його укладення. Одночасно у сторін договору виникли зобов`язальні правовідносини.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припиненні зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина третя статті 635 ЦК України).

Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним із моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору поряд з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що вирішуючи спір про припинення зобов`язань за попереднім договором, суду слід встановити строк настання обов`язку укладення сторонами основного договору, чи мало місце необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, а також з`ясувати умови відповідальності, які були встановлені попереднім договором.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 8 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №1264, за яким сторони зобов`язуються в строк не пізніше, ніж до 31 грудня 2019 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Рено», моделі «Преміум», 1999 року випуску вартістю 182 000 гривень, що еквівалентно 6 500 доларів США по курсу НБУ на день укладання попереднього договору (основний договір).

Згідно п.2.4 Попереднього договору, сторони домовилися, що після підписання цього Договору транспортний засіб перебуватиме у використанні покупця, який нестиме повну матеріальну відповідальність за його збереження, цілісність, безаварійне керування та відповідатиме повною вартістю майна в разі ушкодження.

Відповідно до п. 3 Попереднього договору, відповідач передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 11 200 гривень в якості завдатку.

Крім того, факт користування відповідачем вищезазначеним транспортним засобом ОСОБА_1 не заперечувався ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Відповідно до п. 4 та 5 Попереднього договору, сторони дійшли згоди, що одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається. У разі, якщо одна сторона ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором (тобто ухиляється від укладення основного договору) - інша сторона вправі звернутися до суду з вимогою про примушення укласти основний договір на умовах, визначених попереднім договором.

Тобто, сторони у попередньому договорі безпосередньо визначили наслідки ухилення від укладення основного договору та обумовили спосіб захисту порушеного права.

Доказів, що відповідач ініціював відмову від договору, який з боку продавця було виконано повністю, а з боку покупця, яким виступає відповідач, було виконано частково, у матеріалах справи немає. У справі також не встановлено обставин, які унеможливлюють укладення основного договору з метою оформлення переходу права власності на автомобіль, який фактично перебуває у володінні відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідач в установлений попереднім договором термін свої зобов`язання не виконав, та ухилився від укладення основного договору.

Більш того, в своєму відзиві на позов та у апеляційній скарзі відповідач не заперечує, що він дійсно користується транспортним засобом, а лише зазначає, що в нього складне матеріальне становище, а тому він не в змозі заплатити позивачу кошти за транспортний засіб.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами обумовлено строки виконання зобов`язань у попередньому договорі, зокрема в частині грошових зобов`язань, тому ухилення від укладення основного договору, не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач допустив істотне порушення прав позивача, як сторони попереднього договору, оскільки останній позбавлений можливості отримати грошові кошти за продаж транспортного засобу, на що він розраховував при укладенні попереднього договору і доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідача було позбавлено права на доведеність своєї правової позиції у суді не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач повідомлявся про розгляд справи, направляв свої заперечення на позовну заяву (а.с. 26-28).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд позбавив відповідача на допит свідків, які були присутні під час передачі відповідачем на користь позивача грошової суми у розмірі 2 600 доларів США не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не звертався із клопотанням до суду першої інстанції про виклик свідків, також апеляційна скарга відповідача не містить будь-яких клопотань.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було приховано реальний стан автомобіля, оскільки відповідач на підтвердження вказаних доводів не надає суду доказів несправності автомобіля.

Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба