КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/9942/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Справа № 359/7671/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Семенюти О.Ю.,

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів родинних відносин,

встановив:

У серпні 2021 року заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення фактів родинних відносин, в якій посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була двоюрідною сестрою заявниці та двоюрідною тіткою ОСОБА_3 . Документи, що підтверджують вказані родинні відносини, не збереглись. Тому ОСОБА_2 просила встановити факт, що вона є двоюрідною сестрою, а ОСОБА_3 - двоюрідним племінником ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 подала заяву про часткову зміну предмета заяви, що розглядається в порядку окремого провадження: просить встановити факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 є двоюрідним племінником ОСОБА_4 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року заяву задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 .

У задоволенні заяви в частині вимоги про встановлення іншого факту родинних відносин ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на його незаконність, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що аналіз вимог, із якими звернулась до суду ОСОБА_2 , свідчить про те, що судом задоволена вимога, яка ОСОБА_2 не заявлялась, а саме: судом встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, така вимога і не могла заявлятись, оскільки ОСОБА_3 не є спадкодавцем і встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ним не є підставою для звернення до суду. Зазначає, що заявницею ОСОБА_2 у заяві про встановлення факту родинних відносин не зазначено, з якою метою вона просить встановити факт родинних відносин її із ОСОБА_3 .

Звертає увагу на те, що з матеріалів витребуваної судом спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_3 звертався до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але спадкоємцем ОСОБА_4 не став, оскільки на підтвердження свого права на спадкування документів нотаріусу не надав. З метою встановити факт родинних відносин із ОСОБА_4 ОСОБА_3 01.02.2019 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, де зацікавленою особою вказав ОСОБА_5 , однак ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року у справі № 756/1399/19 заява повернута ОСОБА_6 у зв`язку із неусуненням її недоліків.

Наголошує, що ОСОБА_3 мав право на звернення до суду, відповідно до ЦПК України, за місцем свого проживання, тобто, у місті Москві, але його представник ОСОБА_7 надала йому правничу допомогу у вигляді приєднання до подібної заяви іншого претендента на спадщину померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 і подала відповідну сумісну заяву про встановлення факту, що має юридичне значення для набуття статусу спадкоємця, до якої включила встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Судом не враховано, що ОСОБА_2 не є спадкоємицею померлої за законом ОСОБА_4 , оскільки заява про прийняття нею спадщини подана до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори у серпні 2021 року поштою (без виключення зі спадщини будь-яких прав спадкодавиці ОСОБА_4 ) через 3 роки 8 місяців після смерті спадкодавця. Тому, відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України не прийнята і ОСОБА_2 не набула статусу спадкоємиці, оскільки пропустила строк для прийняття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , який не підтвердив нотаріусу своє право на спадкування документами про родинні стосунки зі спадкодавицею ОСОБА_4 , не є особою, яка набула статусу спадкоємця, і, відповідно, заяву про надання згоди на подання заяви про прийняття спадщини особі, яка пропустила 6-тимісячний строк для прийняття спадщини, подавати не може. Таким чином, звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту родинних відносин могло бути подано нею виключно після вирішення питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначає, що вказані особи протягом 4-х років вживали різних заходів для набуття статусу правонаступників у справі № 756/16277/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання (догляду), про що заявляла ОСОБА_2 , її представники адвокати Гончарук В.В., Куколь В.В. та одночасно представник протилежної сторони - ОСОБА_3 - адвокат Гончарук В.В., а також пояснили суду, що спадковим майном вони вважають приналежну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, щодо якого ще за життя ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про його розірвання. Заявниця ОСОБА_2 пояснила суду, що має намір вступити у цій справі № 756/16277/16-ц у якості правонаступниці позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просить закрити провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Вказує, що встановлення факту необхідне ОСОБА_2 для отримання нею разом з ОСОБА_3 через 11-ту державну нотаріальну контору м. Києва спадщини, що залишилася після смерті її двоюрідної сестри та двоюрідної тітки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Зазначає, що ОСОБА_1 не має жодного стосунку до даної справи і не може бути ні заінтересованою стороною, ні будь-якою іншою стороною по даній справі, а залучений до участі в справі в якості заінтересованої сторони він був незаконно судом першої інстанції за його заявою. Незаконність залучення ОСОБА_1 до даної справи судом першої інстанції була встановлена постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, в якій апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_4 і встановлення родинних стосунків між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не може вплинути на його права.

Вказує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена через відсутність в ній належного юридичного обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції, а також через спотворення ним фактичних обставин даної справи.

ОСОБА_2 30 серпня 2021 року звернулася згідно з ст. 1269 ЦК України до 11-ї Київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про згоду на прийняття спадщини, що залишилася після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернулася до 11-ї Київської державної нотаріальної контори із заявою про згоду на прийняття спадщини після завершення строку на подачу такої заяви, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, але відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк на прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_3 5 січня 2018 року звернувся з заявою до 11-ї державної нотаріальної контори м. Києва про прийняття спадщини після смерті тітки, а також з заявою про те, що ОСОБА_2 є теж спадкоємицею, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за номером 61831977. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями ОСОБА_4 , що визнав і Київський апеляційний суд постановою від 08 грудня 2022 року.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати.

Заявник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_10 , тоді як ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_11 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є рідними сестрами, заявниця є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , допитаних у судовому засіданні, що проводилось 20 квітня 2022 року (а.с.175-177 т.1).

Крім того, ОСОБА_3 є сином ОСОБА_13 та онуком ОСОБА_14 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_14 був рідним братом ОСОБА_10 , заявниця є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 . Зі змісту повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №8, №4 та №8 від 14 вересня 2020 року (а.с.108-110 т.1) вбачається, що записи про народження ОСОБА_11 та ОСОБА_14 не збереглись. Вказана обставина об`єктивно унеможливлює відновлення родинних відносин заявниці в адміністративному порядку.

З огляду викладене, суд дійшов висновку про те, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факти, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та двоюрідною тіткою ОСОБА_3 .

Крім того, суд зазначав, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_14 був рідним братом ОСОБА_11 , цілком логічно, що ОСОБА_3 є двоюрідним племінником ОСОБА_4 . Однак диспозиціями норм, викладених в ч.1 ст.4 та ч.1 ст.293 ЦПК України, передбачено, що особа має право на звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має значення, виключно для охорони власних прав, свобод та інтересів, а не інших осіб. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_2 не має права вимагати встановлення факту, що ОСОБА_3 є двоюрідним племінником ОСОБА_4 . Тому у задоволені заяви в частині цієї вимоги ОСОБА_2 суд відмовив, адже ОСОБА_3 має право самостійно звернутись до суду з заявою про встановлення вказаного факту.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даною заявою про встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_2 , з урахуванням уточненої заяви, просила встановити факт, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та двоюрідною тіткою ОСОБА_15 , а ОСОБА_3 є двоюрідним племінником ОСОБА_4 . Необхідність встановлення даних фактів пояснювала тим, що є спадкоємицею після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_4 , проте архівні дані щодо народження ОСОБА_14 та ОСОБА_16 не збереглись, тому факт родинних відносин з померлою ОСОБА_4 необхідно встановити в судовому порядку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , у віці 96 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 8 грудня 2017 року (а.с.10 т.1) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №6 від 14 вересня 2020 року (а.с.106 т.1).

Зі змісту повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №3 від 15 лютого 2018 року (а.с.96-97 т.1) та копії запису акта про шлюб №13 від 24 січня 1947 року (а.с.98 т.1) вбачається, що до того, як ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_17 , вона мала прізвище « ОСОБА_18 ».

Зі змісту листа начальника Чечельницького РВ ДРАЦС ГТУЮ в Вінницькій області №04-37-204 від 22 лютого 2018 року (а.с.91 т.1) вбачається, що до присвоєння прізвища « ОСОБА_18 » ОСОБА_4 мала дівоче прізвище « ОСОБА_19 ».

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_20 є однією і тією ж особою. Зі змісту повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №5 від 12 березня 2018 року (а.с.92 т.1) вбачається, що батьком ОСОБА_21 був ОСОБА_22 , а матір`ю - ОСОБА_11 .

З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 28 квітня 1963 року (а.с.16 т.1) вбачається, що до укладення шлюбу заявник ОСОБА_2 , 1939 року народження, мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_23 ».

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16 липня 1953 року (а.с.40 т.1) вбачається, що батьком ОСОБА_24 був ОСОБА_25 , а матір`ю - ОСОБА_10 .

З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 27 квітня 1976 року (а.с.41 т.1) вбачається, що до укладення шлюбу ОСОБА_10 , яка була матір`ю заявниці, мала прізвище « ОСОБА_26 ».

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 16 червня 1951 року (а.с.41 т.1) вбачається, що батьком ОСОБА_27 був ОСОБА_28 , а матір`ю - ОСОБА_29 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 6 травня 1972 року (а.с.21 т.1) вбачається, що батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_30 , а матір`ю - ОСОБА_13 .

З копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 19 грудня 2008 року (а.с.22 т.1) вбачається, що батьком ОСОБА_13 є ОСОБА_14 , а матір`ю - ОСОБА_31 .

Зі змісту статті «ІНФОРМАЦІЯ_5», оприлюдненої у випуску НОМЕР_9 за березень 2012 року періодичного видання «Ехо ГУЛАГу» (а.с.8, 174 т.1), вбачається, що ОСОБА_29 була матір`ю ОСОБА_32 , який в подальшому змінив своє ім`я « ОСОБА_33 » на « ОСОБА_34 ».

Таким чином, ОСОБА_14 був рідним братом ОСОБА_10 , адже вони походили від однієї матері - ОСОБА_29 . Зі змісту вказаної статті також вбачається, що ОСОБА_4 була племінницею ОСОБА_14 та онукою ОСОБА_29 . Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_11 ( мати ОСОБА_4 ) була рідною сестрою ОСОБА_10 ( матері ОСОБА_2 ) та ОСОБА_14 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно вимог ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт неможливості одержання або відновлення документів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року у справі № 357/6441/21-ц зазначено, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини).

Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених у ЦК України умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини).

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.

Встановивши, що заявниця ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_10 , тоді як померла ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_11 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_35 та ОСОБА_36 є рідними сестрами, їх рідним братом був ОСОБА_14 , відповідно заявниця є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви в частині встановлення факту, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , який є внуком ОСОБА_14 .

Матеріали справи містять достатні, належні та допустимі докази, які підтверджують факти щодо того, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність прийняття судом до уваги змісту статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», оприлюдненої у випуску НОМЕР_9 за березень 2012 року періодичного видання «Ехо ГУЛАГу» (а.с.8, 174 т.1) колегія суддів також відхиляє, оскільки особисті дані згаданих у цій статті родичів ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ( дата, рік народження, вік, місце народження) відповідають даним, що наявні у документах, виданих органами реєстрації актів цивільного стану, що містяться у матеріалах справи ( а.с. 18, 22, 23, т. 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом задоволена вимога, яка ОСОБА_2 не заявлялась, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є безпідставними, оскільки з урахуванням уточненої заяви, ОСОБА_2 просила встановити факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 та двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 є двоюрідним племінником ОСОБА_4 (т.1 а.с. 36-38).

Доводи апеляційної скарги про те, що заявницею ОСОБА_2 у заяві про встановлення факту родинних відносин не зазначено, з якою метою вона просить встановити факт родинних відносин її із ОСОБА_3 , - спростовуються матеріалами справи, оскільки зі змісту уточненої заяви ( а.с. 36, 38) вбачається, що встановлення факту родинних відносин необхідно заявниці для реалізації її спадкових прав. Як зазначає заявниця ОСОБА_2 , вона разом з ОСОБА_3 є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до безпідставності подання заяви в інтересах ОСОБА_3 , який не підтвердив нотаріусу своє право на спадкування документами про родинні стосунки зі спадкодавицею ОСОБА_4 , колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржуваним рішенням суду заяву ОСОБА_2 задоволено частково, в частині встановлення факту, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення факту, що ОСОБА_2 є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 . У задоволенні заяви в частині встановлення факту, що ОСОБА_3 є двоюрідним племінником ОСОБА_4 - відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не набула статусу спадкоємця, оскільки пропустила строк на прийняття спадщини, відтак, спочатку мала звертатись із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником чинних норм цивільного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, для реалізації своїх спадкових прав, особа має насамперед довести, що вона є спадкоємцем, тобто має право на прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_2 вказувала, що вона є спадкоємцем п`ятої черги після смерті ОСОБА_4 як її двоюрідна сестра, проте наявних у неї документів недостатньо для підтвердження ступеня споріднення, відтак, з метою реалізації своїх спадкових прав вона звернулася до суду з вказаною заявою про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно висновку Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 753/22802/19, право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини має виключно спадкоємець.

Посилання заінтересованої особи ОСОБА_1 на те, що заявник ОСОБА_37 спадковим майном вважає лише належну йому на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору довічного утримання квартиру АДРЕСА_1 , відтак, встановлення даного факту родинних відносин їй необхідне для вирішення подальшого спору про право, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З матеріалів даної справи вбачається, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів родинних відносин було залишено без розгляду, оскільки існує спір про право.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скасовуючи ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року, апеляційний суд зазначив, що :

- з матеріалів справи вбачається, що встановлення факту родинних відносин необхідно заявниці для реалізації її спадкових прав, оскільки після розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання квартира, належна спадкодавцю та яка вибула з її володіння, може ввійти до спадкової маси після померлої ОСОБА_4

- ОСОБА_2 разом з ОСОБА_38 є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 . Крім того, матеріалами справи встановлено, що заповіт складений ОСОБА_4 було визнано недійсним, а тому спадщина, яка залишилась після померлої має розподілятись за законом. Спадкоємці перших чотирьох черг передбачені ст.ст. 1261-1264 ЦК України відсутні, а єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_39

- в матеріалах справи є заява ОСОБА_15 про включення ОСОБА_2 в коло спадкоємців після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_4 . Відповідно до архівної довідки Київського державного нотаріального архіву повідомлено, що за даними архівного фонду №37, знаходиться заповіт, посвідчений Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою від імені ОСОБА_4 18.12.1981 року за реєстровим №1-19477 відповідно до якого на праві технічного паспорта АМ №772917 виданого 22 січня 1980 року РЕО УГАИ УВД м.Києва легкову автомашину марки М-2140, випуску 1979 р державний номерний знак НОМЕР_8 заповідано ОСОБА_17 . Враховуючи викладене, об`єктом ймовірного спадкування після смерті ОСОБА_4 може бути не лише квартира , яка на думку суду першої інстанції, є об`єктом спору про право.

У вказаній постанові від 08 грудня 2022 року у даній справі Київський апеляційний суд зазначив, що на час розгляду даної справи спору про право немає, оскільки ОСОБА_2 лише подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , та жодним чином не заявляла вимог стосовно квартири АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору довічного утримання належить ОСОБА_1 на праві власності.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №756/16277/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

З матеріалів справи та з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у грудні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання (догляду).

08 грудня 2017 року позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла.

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив залучити його до участі у справі в якості правонаступника позивача, посилаючись на те, що він є племінником померлої ОСОБА_4 та спадкоємцем майна.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення його в якості правонаступника позивача. Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання (догляду) закрито з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, до якої приєдналася ОСОБА_5 , посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не встановлено коло спадкоємців, та не взято до уваги, що є двоє спадкоємців після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Судом першої інстанції також не взято до уваги, що ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_4 та як спадкоємець останньої звернувся за місцем відкриття спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєдналася ОСОБА_5 , задоволено, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання зупинено до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі № 756/7868/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_40 , третя особа ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 6 листопада 2020 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання - закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, виходячи з того, що під час розгляду справи не встановлено спадкоємців позивачки ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_41 та ОСОБА_2 не надано документів на підтвердження родинних зв`язків з спадкодавицею, а само по собі звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не надає їм права на спадкування, а ОСОБА_5 відмовлено у її позові про визнання заповіту ОСОБА_4 на її ім`я дійсним, тому суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з відповіддю АТ «Державний ощадний банк» на запит Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори 16 березня 2018 року, на ім`я ОСОБА_4 відкриті 12 рахунків у Головному управлінні по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк», на яких наявні певні суми коштів (а.с. 138, т. 1).

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , адже, виходячи із суті даної заяви про встановлення факту родинних відносин, зважаючи на те, що набувач за договором довічного утримання, яким є ОСОБА_1 , не входить до кола спадкоємців померлої ОСОБА_4 , відсутні підстави вважати, що між заявницею ОСОБА_2 та заінтересованою особою ОСОБА_1 наявний спір про право на спадкування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року - залишити без змін .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.