Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2550/23
Номер провадження: 2/511/659/23
01 грудня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді- Гринчак С. І.,
секретаря судового засідання Замковенко О.Б.,
представника позивача- адвоката Сєдової Л.П. (дистанційно)
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Роздільна та в режимі відеоконференції з Малиновським районним судом м.Одеса, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,
Короткий зміст позовної заяви.
У серпні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сєдова Л.П., яка діяла на підставі ордера серії ВН № 1275536 від 16.08.2023 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила:
- зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на підставі рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.05.2016 року по справі №511/992/14-ц на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/8 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на підставі судового наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року по справі №511/2332/22 утримання малолітньої доньки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до 1/8 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Процесуальні дії по справі.
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.08.2023 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті із викликом сторін та в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено. ( а.с.36-37)
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.09.2023 року клопотання представника позивача - адвоката Сєдової Л.П. про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, - задоволено. ( а.с.41)
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.10.2023 рокув задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Сєдової Л.П. про витребування доказів, відмовлено ( а.с.57-58).
Протокольною Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.12.2023 рокув задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Сєдової Л.П. про витребування доказів, відмовлено.
Представник позивача -адвокат Сєдова Л.П., яка діяла на підставі ордера серії ВН № 1275536 від 16.08.2023 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просила суд їх задовольнити, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у їх відсутність суду не надали, не подали відзив. ( а.с.45,46,53,54,63,64)
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.05.2015 року по справі № 511/992/14-ц з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_1 , стягнуті аліменти на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_9 повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , після цієї дати стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнення розпочато з 17 квітня 2015 року.

Судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року по справі № 511/2332/22 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на утримання доньки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви, тобто з 02.11.2022 року та до досягнення донькою ОСОБА_10 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 з 01.12.2022 року по теперішній час, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_2 від 16.06.2023 року. ( а.с.17).

Згідно звіту про здійснення відрахування та виплати військовою частиною НОМЕР_2 від 16.06.2023 року, ОСОБА_1 з квітня 2023 року отримує зарплату, інші доходи у розмірі -55407,00грн., утримується 33,33%-18190,14грн. та 25% -13643,97грн. ( а.с.17,18).

Згідно медичної характеристики, наданої начальником медичного пункту 5 військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2023 року, у ОСОБА_1 встановлений діагноз: дегенеративно- дистрофічні зміни по типу остеохондрозу шийного та грудного відділів хребта; нейроциркуляторна дистонія змішаного генезу; ангіопатія сітківка зі спазмолітичним компонентом обох очей. ( а.с.22)

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 мати позивача- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є пенсіонеркою за віком. ( а.с.24).

Відповідно до виписки №175 медичної карти амбулаторного хворого, батько позивача ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 хворіє на гіпертонеичну хворобу ІІ ступеню (а.с.23)

Дані правовідносини регулюються наступним нормами права

У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2,3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За змістом ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Системний аналіз ст. 192 Сімейного Кодексу України, свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Суд приймає до уваги, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного висновку .

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, представник позивача посилався на те, що у ОСОБА_1 змінився стан здоров`я, на його утриманні знаходяться його батьки: мати - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка є пенсіонеркою, та батько - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який хворіє, вважає що в порушення вимог законодавства, з позивача стягується 58% від його доходів в рахунок аліментів та вважає, що розмір аліментів які з нього стягуються на дітей набагато перевищують їх потреби.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та позивачем, та його представником те, що позивач є працездатним, має регулярний дохід, оскільки регулярно отримує зарплатню, з якої можливе відрахування аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Доказів зменшення заробітку позивача суду не надано, навпаки з квітня 2023 року його зарплата збільшилась.

Надані суду медичні документи позивача не можуть бути беззаперечним доказом погіршення стану його здоров`я, оскільки не містять в собі інформації щодо довготривалого чи стабільного його розладу. Також, не несуть інформації про протипоказання до військової служби, а також виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, що могло б вплинути на оплату його праці.

Доводи позивача та його представника, що на утриманні позивача, знаходяться його батьки: мати - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка є пенсіонеркою, та батько - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який хворіє, суд відхиляє, оскільки позивач та його представник не надали жодних підтверджуючих документів перебування батьків на його утриманні.

Разом з тим, представник позивача посилалася на те, що в порушення вимог законодавства, з позивача стягуються більше 50% від його доходів в рахунок аліментів.

Проте, у ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків, а в даному випадку відрахування із заробітної плати позивача за судовим рішення та судовим наказом складають лише 58%, які є предметом спору у справі.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», встановлено прожитковий мінімум на дитину до 6 років- 2272грн., віком від 6 до 18 років- 2833 гривень.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років.

Відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.05.2015 року у справі № 511/992/14-ц та судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року у справі №511/2332/22, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам.

На наявність інших підстав для зменшення розміру аліментів позивач та його представник не вказував. Переконливих доказів про наявність підстав для зменшення цих сум позивач та його представник не надали.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд встановив наступне.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК.

В позовній заяві позивач зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи, порушення прав яких пов`язані зі статусом учасника бойових дій.

Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від12 лютого 2020року в справі№545/1149/17, провадження № 14-730цс19.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) вказано, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18). Підстави для відступу від неї відсутні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року по справі № 756/1027/20 (провадження № 61-7638св21) зазначено, що «вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19). ОСОБА_1 в апеляційному порядку оскаржував судове рішення у справі за позовом про визнання недійсним правочину від 05 лютого 2019 року, укладеного у вигляді розписки про отримання застави як забезпечення виконання основного зобов`язання, та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення відповідачем на користь позивача і третьої особи грошових коштів у розмірі 1 500,00 дол. США, тобто зазначена справа не пов`язана із захистом порушених прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій. Ураховуючи наведене, підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги не було, а тому апеляційний суд правомірно залишив апеляційну скарг без руху у зв`язку з несплатою судового збору за її подання». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 285/3858/17 (провадження № 61-34722св18) зроблено висновок, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час постановлення ухвали суду про усунення недоліків апеляційної скарги) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Верховний Суд зазначає, що зазначена пільга щодо сплати судового збору поширюється на учасників бойових дій, які звертаються до суду як позивачі за захистом своїх порушених прав».

Отже, вказаний позов не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту учасника бойових дій.

Позовна вимога про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей не охоплюється положеннями статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також жодним чином не стосуються соціального і правового статусу заявника саме як учасника бойових дій, тому позивачу необхідно сплатити судовий збір.

Керуючись ст.4,18,19,76-81,141, 259, 263-265, 281-284, 288, 289, суд, -

хвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60гривень. (Реквізити: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 01.12.2023 року.

Суддя С. І. Гринчак