Справа № 529/615/23
Провадження № 2/529/389/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.

при секретарі Звягольській В.А.

за участі представника відповідача - адвоката Драченка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , а також понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони з відповідачем ОСОБА_2 12.09.2015 зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на нього та відсутності взаєморозуміння та поваги. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства сторони припинили з травня 2022 року. При цьому, неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з нею, перебуває під її опікою, а відповідач є працездатним, фізично здоровим. Тому з огляду на вказані обставини ОСОБА_1 просить суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина, аліменти в твердій грошовій сумі розміром 3000 грн.

25.04.2023 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

16.05.2023 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Драченко В.В. подав до суду через систему «Електронний суд» відзив на позов, у якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , однак, не визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів саме в сумі 3000 грн. Вказав, що такі підлягають частковому задоволенню в сумі 2000 грн., оскільки відповідач, разом зі своїми батьками є внутрішньо переміщеною особою та проживає в Черкаській області. Працює водієм-механіком та отримує заробітну плату в розмірі 7 000. Крім того, він допомагає в утриманні своїм батькам.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Драченко В.В. в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, позовні вимоги визнав частково. Вказав, що проти розірвання шлюбу його довіритель не заперечує, однак не згоден із сумою аліментів, яку з нього просить стягувати позивака з підстав вказаних у відзиві на позов. Просить стягувати на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти в сумі 2 000 грн. та стягувати судовий збір в розмірі 50 %, оскільки відповідач визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Сторони 12.09.2015 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 100.

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалось. Шлюбні стосунки між подружжям та ведення спільного господарства фактично припинені, відновлювати їх сторони наміру й бажання не мають.

Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу.

Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суду зазначає наступне.

Позивачка ОСОБА_1 в позові просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі розміром 3000 грн. з мотивів того, що дитина проживає разом з нею та перебуває під її опікою тому на її думку вона несе більші витрати на її догляд та виховання, а сам відповідач є працездатним, працюючим та фізично здоровим.

Сам відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , однак в розмірі 2 000 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач являється працездатним, є внутрішньо переміщеною особою разом із своїми батьками, у 2022 році мав дохід, який не перевищував 7 000 грн.

Згідно частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтями 183,184 СК України, встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.

Враховуючи викладене, а також той факт, що неповнолітня дитина сторін проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні, відповідач не надав доказів того, що він виконує належним чином покладений на нього обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини, проте обов`язок утримання дітей є рівним як батька так і матері, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в сумі 2000 грн. щомісячно, яка буде достатньою для утримання дитини та не порушуватиме прав відповідача.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі Закону України «Про судовий збір», то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір.

Враховуючи, що відповідач визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 454 грн., сплаченого при поданні позову, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 536 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , укладений 12 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 100.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , залишити прізвище " ОСОБА_6 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого водієм-механіком у Фермерському господарстві «Альфа», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі, що становить 2 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 /одна тисяча сімдесят три/ грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений нею судовий збір в розмірі 50%, а саме 536 /п`ятсот тридцять шість/ грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_7 з державного бюджету 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених на сплату судового збору в розмірі 536 /п`ятсот тридцять шість/ грн. 80 коп., відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 11.04.2023 на суму 1073 грн. 60 коп..

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 30.05.2023.

Головуюча: Л.Є. Петренко