ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8004/23 Справа № 171/52/22 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С.А. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №171/52/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа: Первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року (суддя Суботіна С.А., повний текст рішення складено 01 серпня 2023 року),

в с т а н о в и в:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа: Первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом від 16 лютого 2021 року № 50-к за підписом директора ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренка С.М., його звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України. Даний наказ ним оскаржено до суду та рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року його поновлено на посаді машиніста енергоблоку 7 групи котлотурбінного цеху відокремленого підрозділу Криворізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго». На виконання рішення суду видано наказ від 14 грудня 2021 року № 323-к про поновлення на посаді. Після виходу на роботу 17 грудня 2021 року директором ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренком С.М. видано наказ від 17 грудня 2021 року № 325-к, яким його звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, видано дублікат трудової книжки. Позивач вважає наказ від 17 грудня 2021 року № 325-к незаконним, внесеним з порушенням чинного трудового законодавства. Поновивши його на роботі на виконання рішення суду від 13 грудня 2021 року, відповідач видав наказ від 14 грудня 2021 року № 323-к з порушенням, оскільки мав поновити позивача на посаді з 13 грудня 2021 року - моменту оголошення рішення в справі. Позивач разом з членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Захист Праці» Цигановим В. прибув 13 грудня 2021 року о 14 год. 30 хв. на прохідну ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» для поновлення на роботі. Працівник бюро перепусток ТОВ «Охоронний Холдинг» надала інформацію, що про візит позивача адміністрація поінформована та його пропустять на територію підприємства після підготування перепустки. 13 грудня 2021 року з 14 год. 30 хв. по 17 год. 15 хв. та 14 грудня 2021 року з 08 год. 00 хв. по 15 год. 30 хв., численні спроби позивача про зустріч з представниками відповідача були проігноровані. На електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 14 грудня 2021 року позивач направив скановану копію рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року, з вимогою офіційно повідомити про виконання даного рішення. Через дружину позивача 16 грудня 2021 року о 16 год. 40 хв. передано повідомлення про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Прибувши 17 грудня 2021 року о 08 год. 00 хв. на територію станції, о 08 год. 30 хв. позивача ознайомили з наказом про поновлення на роботі, про те, вже о 09 год. 00 хв. цього ж дня, наказом від 17 грудня 2021 року № 325-к позивача звільнено з роботи, а після отримання дублікату трудової книжки о 10 год. 36 хв. його виведено за прохідну підприємства. У наказі про звільнення відповідач вказав, що кваліфікація позивача не відповідає займаній посаді з приводу не проходження перевірки знань 16 лютого 2021 року - 10 місяців поспіль. Зазначив, що згідно із п. 5.6.3 Положення «Організація роботи з персоналом підприємств електроенергетики» СОУ-Н СПЕ 40.1.12.104:2005, оперативні працівники, які мали перерву в роботі більше шести місяців, допускаються до самостійної роботи після інструктажу, стажування, перевірки знань та дублювання, оперативно-виробничі працівники - після інструктажу, стажувань та перевірки знань». Також зазначив, що відповідно до вимог п. 5.3.60 ГКД 34.20.5007-2003 «Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила» працівник, який не пройшов перевірку знань під час повторної перевірки, звільняється з займаної посади і питання про його працевлаштування вирішується роботодавцем відповідно до трудового законодавства». Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року встановлено, що у позивача не було перерви в роботі більше 6 місяців та немає підстав для його звільнення. Позивачеві безпідставно призначено повторну перевірку знань 16 лютого 2021 року. Оцінка відповідей позивача комісією, яка перевіряла знання з технології робіт як 19 січня 2021 року так і 16 лютого 2021 року була упереджена, з метою недопущення проходження позивачем перевірки знань і відсторонення від роботи, подальшого незаконного звільнення за активну діяльність як члена профспілкового комітету профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго». Відповідач хибно посилається на результати перевірки знань, видаючи наказ про звільнення позивача. Відповідно, до зазначених документів, при поновленні на роботі, позивач знову мав пройти відповідні інструктажі, стажування, перевірку знань та дублювання, посилаючись на документ, зазначений у преамбулі наказу від 17 грудня 2021 року № 325-к про його звільнення, а саме на п. 5.6.3 ГКД 34.20.507-2003, тому фактично не міг бути звільнений за цим пунктом. Беззаперечним доказом маніпуляцій є факт, що за наказом від 17 грудня 2021 року № 325-к позивача звільнено 16 грудня 2021 року, і позивач з ним ознайомлений, а потім видано наказ від 17 грудня 2021 року № 327-к, де позивача звільнено 17 грудня 2021 року. У трудовій книжці зазначено наказ від 17 грудня 2021 року № 325-к. При цьому, відповідач, усупереч положенням частини 3 статті 252 КЗпП України та частини 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнив позивача без попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого є позивач, на його звільнення. Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, окрім дотримання загальних норм. Положеннями ч.ч. 1, 7 ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Враховуючи наведене, позивач просив скасувати наказ від 17 грудня 2021 року №325-к відокремленого підрозділу «ДТЕК Криворізька ТЕК» про його звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України з мотиваційним записом «з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та неспроможністю переведення на іншу посаду, яка не потребує знань технології робіт (п. 2 ст. 40 КЗпП України)» - як незаконний та поновити його на роботі з моменту звільнення; стягнути з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь позивача компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу із розрахунку середньоденної заробітної плати 838,23 грн, з моменту звільнення на роботі до поновлення на роботі.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа: Первинна профспілкова організація «Захист праці» у ВП Криворізька теплова електрична станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ВП «Криворізька теплова електрична станція» акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» від 17 грудня 2021 року № 325-к про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з 18 грудня 2021 року.

Стягнуто з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 грудня 2021 року по 28 липня 2023 року у розмірі 278292,36 грн, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішення не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку,в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його позов до АТ «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа: Первинна профспілкова організація «Захист праці» у ВП Криворізька теплова електрична станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити. Визнати незаконним та скасувати наказ ВП «Криворізька теплова електрична станція» акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» від 17 грудня 2021 року № 325-к про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Поновити його на посаді машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з 18 грудня 2021 року. Стягнути з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 грудня 2021 року по 28 липня 2023 року у розмірі 443514,24 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено фактичний розмір посадового окладу позивача через ненадання відповідачем відповідного документа. Суд першої інстанції не прийняв до розгляду розрахунковий лист, наданий позивачем щодо розрахунку виплати компенсації, хоча мав всі необхідні інструменти для встановлення обґрунтованості та відповідності даних за розрахунковим листом. Також судом не враховано, що з моменту подання позову та до моменту поновлення на роботі минуло 8 місяців, а вартість середнього восьмигодинного робочого дня становить 1066,14 грн, тому позивач вважав, що сума виплати має становити 443514,24 грн.

З вказаним рішення також не погодився відповідач АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що справа №171/477/21 та справа №171/52/22 мають різний предмет позову, та зроблено передчасний висновок про преюдіційність фактів, встановлених у судових рішеннях у справі №171/477/21. У зв`язку з цим суд першої інстанції мав встановити обставини звільнення позивача 17 грудня 2021 року, перевірити їх доказами та надати відповідну правову оцінку цим обставинам, чого зроблено не було. Підставою для прийняття оскаржуваного наказу №325-к від 17 грудня 2021 року є недостатня кваліфікація позивача, що перешкоджає продовженню роботи за професією машиніста енергоблоку VII гр.кв., що встановлена компетентним колегіальним органом комісією з перевірки знань з ОП, ПБ ДТЕК Криворізька ТЕС, склад якої затверджений наказами №626 від 01 вересня 2020 року, №59 від 18 січня 2021 року «Про затвердження складу постійно діючих комісій для перевірки знань з питань охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації» по підприємству. Вважає, що, оскільки позивач не пройшов перевірку знань під час повторної перевірки, що є обов`язковою передумовою для допуску до роботи за посадою машиніста енергоблоку, керуючись п. 5.3.60 Правил та враховуючи відсутність вакантних посад у АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на дату звільнення, відповідачем видано наказ №325-к від 17 грудня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивач не оскаржував результати оцінки знань позивача зазначені в протоколах перевірки знань з питань технології робіт від 19 січня 2021 року та 16 лютого 2021 року. Судом неправомірно вказано, що відповідач не запропонував позивачу всі наявні вакансії та роботи, які він може виконувати. Крім того, відповідач зазначив, що, встановивши, що позивач є членом профспілкової організації, не виконав вимог статті 43 КЗпП України, тобто не зупинив провадження у справі для отримання згоди або відмови виборного профспілкового органу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» позивач ОСОБА_1 просив суд відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідач АТ «ДТЕК Дніпроенерго» надало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 , він же як представник третьої особи Первинної профспілкової організація «Захист праці» у ВП Криворізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго», у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції просив задовольнити апеляційну скаргу позивача, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Представник відповідача АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Пихтін К.В. у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 15 вересня 1995 року працював у котлотурбінного цеху № 1 відокремленого підрозділу «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на посаді машиніста енергоблоку сьомої групи кваліфікації, а 16 лютого 2021 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України (а.с. 13 т. 1).

Згідно із наказом від 16 лютого 2021 року № 50-к ОСОБА_1 , машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху, звільнено 16 лютого 2021 року у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та неможливістю переведення на іншу посаду, яка не потребує знань технології робіт (п. 2 ст. 40 КЗпП України). Підстава: протокол перевірки знань від 19 січня 2021 року № 1, протокол повторної перевірки знань від 16 лютого 2021 року № 2, протокол кадрової комісії від 16 лютого 2021 року № 3 (а.с. 210 т. 1).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року у справі № 171/477/21, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року, позов ОСОБА_1 до АТ «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа: ПО «Захист праці» у ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволено. Наказ від 16 лютого 2021 року №50-к про звільнення ОСОБА_2 визнано незаконним та скасовано, поновлено ОСОБА_2 на посаді машиніста енергоблоку, стягнуто з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 173513,61 грн з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 103-115, 129-135 т. 1).

ОСОБА_1 є членом профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго», що підтверджується квитком члена профспілки та протоколом № 1 установчих зборів ПО «Захист праці» від 03 березня 2020 року (а.с. 195, 197-198 т. 1).

Згідно із наказом від 17 грудня 2021 року № 325-к по ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» ОСОБА_1 , машиніста енергоблоку VІІ гр.кв. котлотурбінного цеху, звільнено 16 грудня 2021 року у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та неможливістю переведення на іншу посаду, яка не потребує знань технології робіт (п. 2 ст. 40 КЗпП України). Наказ містить дані про ознайомлення з ним позивача 17 грудня 2021 року, з відміткою «вважаю такий наказ виданий з порушенням КЗпП» (а.с. 11, 64 т. 1).

Наказом від 17 грудня 2021 року № 327-к по ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у зв`язку з допущеною опискою змінено дату звільнення ОСОБА_1 на 17 грудня 2021 року (а.с. 14 т. 1).

Відповідно до наданого представником відповідача списку вакантних посад «ДТЕК Дніпроенерго», запропонованих ОСОБА_1 , станом на 17 грудня 2021 року у ВП ДТЕК Криворізька ТЕС, ВП ДТЕК Запорізька ТЕС, ВП ДТЕК Придніпровська ТЕС вакантні посади відсутні. З даним списком позивач ознайомлений 17 грудня 2021 року з відміткою «прошу надати мені перелік усіх наявних вакансій у АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та інших структурах ДТЕК (а.с. 65 т. 1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось із порушенням процедури звільнення та вимог трудового законодавства, а саме положень частини 2 статті 40 КЗпП України, статті 43 КЗпП України, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таке рішення суду першої інстанції та відповідає нормам законодавства та обставинам справи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (частина друга статті 2 КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно із частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із зазначеними нормами матеріального права суд може визнати звільнення працівника таким, що відповідає закону, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність у особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема, документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 297/3092/15-ц, провадження № 61-5206св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 202/4496/17, провадження № 61-42489св18, від 18 травня 2022 року у справі № 212/2982/21, провадження № 61-2483св22.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд зауважує, що розподіл обов`язків з доказування здійснюється відповідно до законодавчо закріплених загальних і спеціальних правил. Загальні правила діють для всіх справ незалежно від їх матеріально-правової природи. Спеціальні правила (презумпції та фікції) застосовуються стосовно певних категорій справ або при вирішенні окремих процесуальних питань.

Змістом і тих, і інших є припущення про наявність або про відсутність позовних фактів. Винятки із загального правила розподілу обов`язку доказування випливають з норм матеріального права.

Отже, з урахуванням статті 40 КЗпП України саме роботодавець має довести законність звільнення працівника з роботи.

Роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 753/22115/18, провадження № 61-4959св20.

Судом встановлено, що згідно із наказом 17 грудня 2021 року № 325-к по ВП «Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» ОСОБА_1 , машиніста енергоблоку VІІ гр.кв. котлотурбінного цеху звільнено 16 грудня 2021 року у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та неможливістю переведення на іншу посаду, яка не потребує знань технології робіт (п. 2 ствтті 40 КЗпП України).

Підставою для такого звільнення ОСОБА_2 стала невідповідність займаній посаді наказу від 01 вересня 2020 року № 626 про затвердження складу постійно-діючих комісій; наказу від 18 січня 2021 року № 59 про затвердження складу постійно-діючих комісій; наказу від 08 лютого 2021 року № 150 про повторне проведення перевірки знань персоналу; протоколу № 1 засідання комісії з перевірки знань з питань технології праці від 19 січня 2021 року; протоколу № 2 засідання комісії з перевірки знань з питань технології праці від 16 лютого 2021 року; відомості питань перевірки знань з технології праці ОСОБА_1 від 19 січня 2021 року, 16 лютого 2021 року; учбової програми по питанням охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації, робочої інструкції машиніста енергоблоку (турбіни) котлотурбінного цеху.

Матеріали справи не містять відомостей про повторне проведення відповідачем АТ «ДТЕК Дніпроенерго» повторних іспитів для позивача ОСОБА_1 після поновлення його на роботі 14 грудня 2021 року перед звільненням 17 грудня 2021 року, про що зазначав суд першої інстанції в своєму рішенні.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17, провадження № 61-576сво18, виклала правовий висновок, відповідно до якого підставою для розірвання трудового договору згідно із пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді. Якщо роботодавець на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом. Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 - 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що підстави для звільнення ОСОБА_1 , зазначені в наказі про звільнення від 17 грудня 2021 року №325-к, є аналогічними підставам, які зазначено в наказі від 16 лютого 2021 року № 50-к, що є преюдиційним фактом, встановленим рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року у справі №171/477/21.

Разом з тим, норми частини 3 статті 252 КЗпП України, частини 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються разом із загальними нормами.

Відповідно до частини 7 статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 3 ЦК України обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства.

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про надання профспілковою організацією «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» будь-якого висновку щодо доцільності або відсутності підстав для звільнення позивача ОСОБА_1 17 грудня 2021 року з займаної посади.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення позивача відбулось із порушенням процедури вивільнення та вимог трудового законодавства, оскільки роботодавцем не було дотримано положень статті 43 КЗпП України про отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, та, під час розгляду справи судом першої інстанції, профспілкова організація «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» висловила обґрунтовану незгоду із звільненням члена профспілки.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов вірного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому обґрунтовано суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 необхідно поновити на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

На день розгляду справи у суді першої інстанції, позивач перебував у вимушеному прогулі з 18 грудня 2021 року по 28 липня 2023 року, а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 278292,36 грн (838,23 грн х 332 робочих днів), а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за вимушеного прогулу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції зміну вартості середнього восьмигодинного робочого дня є безпідставним, оскільки позивач за період з 18 грудня 2021 року по 28 липня 2023 року фактично не працював, крім того матеріли справи не містять відомостей про встановлення позивачу ОСОБА_1 встановлено режим восьмигодинного робочого дня. Доказів зазначеного позивачем також не надано.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Отже, аргументи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста