Номер провадження 2/243/1734/2023
Номер справи 243/6226/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«30» листопада 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про батька ОСОБА_5 - ОСОБА_7 записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Згідно з висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, ОСОБА_2 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

З 25 червня 2018 року по 04 березня 2022 року ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні та диспансерному обліку в КНП «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер», станом на сьогодні на «Д» обліку не перебуває, лікування не отримує.

Відповідно до рішень виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 03 жовтня 2018 року малолітнім ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітньому ОСОБА_5 було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

Малолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 влаштовані на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_8 . Мати дітей ОСОБА_2 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Не створила належних умов для розвитку дітей. Діти вже тривалий час перебувають на вихованні та утриманні в іншій сім`ї. Протягом часу перебування дітей в іншій сім`ї з 2018 року мати дітей жодного разу не звернулась до відповідних органів з питанням повернення дітей на виховання до родини чи встановлення порядку спілкування з дітьми, які тривалий час мешкають окремо від матері. За час проведення на території Слов`янської міської територіальної громади активних бойових дій та введення воєнного стану в Україні мати дітей жодного разу не поцікавилась де її діти, не надала допомогу, не телефонувала та не зверталась до відповідних органів з питанням повернення дітей до родини.

Позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей: малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання представник позивача - Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області - не з`явився, до суду надана заява з проханням розглянути справу без участі позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні особисто або через представника, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 11 вересня 2018 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, державна реєстрація актового запису про народження ОСОБА_5 проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 11 вересня 2018 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 11 вересня 2018 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з повідомленням Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 жовтня 2023 року, в результаті перевірки, проведеної за книгами актових записів цивільного стану, які знаходяться на зберіганні в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з`ясовано, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » на підставі актового запису про шлюб №34, складеного 22.11.2010 року виконавчим комітетом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області.

Згідно зі Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 13 вересня 2018 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

28 серпня 2018 року лікарсько-консультативною комісією ВСП КЗОЗ «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер м. Слов`янська» наданий висновок за №996 про високий ступінь втрати здоров`я ОСОБА_2 внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 28 серпня 2019 року.

26 липня 2019 року лікарсько-консультативною комісією ВСП КЗОЗ «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер м. Слов`янська» наданий висновок за №871 про високий ступінь втрати здоров`я ОСОБА_2 внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 26 липня 2020 року.

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 03 жовтня 2018 року за №761 ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 03 жовтня 2018 року за №762 ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 03 жовтня 2018 року за №763 ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 21 листопада 2018 року за №1004 на базі родини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 створено дитячий будинок сімейного типу та влаштовано до нього на виховання та спільне проживання дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно з повідомленням КНП «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» від 30 серпня 2023 року за №281, ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні та диспансерному обліку в КНП «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» з 25 червня 2018 року по 04 березня 2022 року. Станом на сьогодні на Д обліку не перебуває, лікування не отримує.

З Висновку № 01.01-14/1212 від 25 жовтня 2023 року Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації «Про доцільність позбавлення батьківських прав» встановлено, що Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації вважає доцільно позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодного батьківського обов`язку щодо виховання дітей, спілкування з ними та утримання відповідач не виконує.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. п. 7, 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Разом з тим, з матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав сприятиме інтересам дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», Заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дітей, якою є позбавлення батьківських прав, тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 слід відмовити

До такого висновку у Постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18, провадження № 61-22933св19, прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в якій зазначено що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків та допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Разом з тим, суд, з метою захисту інтересів малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважає необхідним попередити ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо своїх дітей та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 192, 273 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Попередити ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , що у разі ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона буде позбавлена батьківських прав.

Покласти на Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області контроль за виконанням ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова