ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/2187/21 Номер провадження 22-ц/814/1727/23Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2021 року, ухвалене суддею Бєссоновою Т.Д., повний текст рішення складено 05 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Ізюмської міської ради, Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Ізюмської міської ради, Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича про стягнення моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з Ізюмської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з виконавчого комітету Ізюмської міської ради на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 . Ізюмського міського голови на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 грудня 2014 року він звернувся до Ізюмської міської ради Харківської області із заявою, в якій виразив бажання (зацікавленість) в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,03 га, що розташована в районі за адресою: АДРЕСА_1 , та яка розташована поряд із належною йому земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , відповідно до кадастрового плану, що додавався до заяви. Рішенням Ізюмської міської ради Харківської області 84 сесії 6 скликання від 16.02.2015 року №2883 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 » йому відмовили у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 року у справі №623/2330/15-а його позов задоволено та скасовано рішення Ізюмської міської ради Харківської області 84 сесії 6 скликання від 16.02.2015 року «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 » №2883. У червні 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №002410 від 13.02.2013 року, та з яким ОСОБА_1 укладено договір щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, здійснив розробку відповідної документації із землеустрою. 07 червня 2017 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Ізюмської міської ради Харківської області із заявою про затвердження документації із землеустрою. До заяви ним було додано: паспорт (копія), довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру (копія), витяг з ДЗК (копія), оригінал проекту землеустрою. 28 серпня 2017 року на 47 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання прийнято рішення №21221 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 », яким затверджено протокол засідання постійної комісії Ізюмської міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин з розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 04 липня 2017 року; відмовлено гр. ОСОБА_1 у затвердженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), розташованої по АДРЕСА_1 », який розроблений ФОП ОСОБА_4 14 грудня 2017 року Харківським окружним адміністративним судом прийнято постанову у справі №820/5134/17, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Ревенко Н.О., Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа підприємець ОСОБА_4 , задоволено частково, у тому числі, скасовано рішення Ізюмської міської ради Харківської області 47 сесії 7 скликання від 28 серпня 2017 року №1221 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 » та зобов`язано Ізюмську міську раду Харківської області повторно прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 , який розроблений ФОП ОСОБА_4 , та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 рокц за результатами розгляду апеляційних скарг постанова суду першої інстанції залишена без змін. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2018 року касаційні скарги Головного правління Держгеокадастру у Харківській області та Ізюмської міської ради Харківської області залишені без задоволення, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року залишені без змін. Таким чином, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року, що набрала законної сили 27.03.2018 року, підлягала з цієї дати обов`язковому виконанню. 06 липня 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до міського голови із заявою щодо виконання вищезазначеного судового рішення та здійснення Ізюмською міською радою повторного розгляду його заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 , який розроблений ФОП ОСОБА_4 , та надання вказаної земельної ділянки у його власність. 03 вересня 2018 року він отримав рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання 28 серпня 2018 року за №1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 », яким прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 ; відмовлено гр. ОСОБА_1 у затвердженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), розташованої по АДРЕСА_1 », який розроблений ФОП ОСОБА_4 . Обґрунтування вказаного рішення було аналогічно за текстом попереднього рішення Ізюмської міської ради, яке скасовано судом. Вважаючи такі дії Ізюмської міської ради неналежним виконанням судового рішення, ним подано заяву про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень у порядку ст. 383 КАС України, яка була задоволена частково ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року, що набрала законної сили 12.10.2018 року, визнано протиправним рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 року за №1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 ». Розглядаючи його заяву, подану у порядку судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, суд прийшов до висновку про те, що рішення Ізюмської міської ради Харківської області від 28.08.2018 року №1788 прийнято всупереч постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року, залишеної без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 року та постановою Верхового суду від 14.08.2018 року, оскільки прийняте з тих самих підстав, які визнані необґрунтованими в ході розгляду справи, а отже заява про визнання вказаного рішення протиправним підлягає задоволенню. Оскільки приписи ст. 383 КАС України не передбачають можливості вирішення питань про скасування рішень, прийнятих на виконання рішень суду, в цій частині в задоволенні іншої позовної вимоги щодо скасування рішення 71 сесії Ізюмської міської тали 7 скликання від 28.08.2018 року за №1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 » - відмовлено. У зв`язку із цим він вимушений був звертатись до суду із новим позовом щодо скасування зазначеного рішення відповідача. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року у справі у справі №520/174/19 позов задоволено частково, скасовано рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28 серпня 2018 року за №1788 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 ». Зобов`язано Ізюмську міську раду Харківської області повторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 , який розроблений ФОП ОСОБА_4 , та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, викладених у постанові Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року та ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року в адміністративній справі №820/5134/17. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року у справі №520/174/19 набрало законної сили 13.02.2020 року та підлягало обов`язковому виконанню. 02 травня 2020 року ОСОБА_1 отримав рішення 107 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання 24 квітня 2020 року за №2789 «Про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі №520/174/19», прийняте у тому числі з метою виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року в адміністративній справі №820/5134/17, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року по справі №520/174/19, про що зазначено у преамбулі рішення. Рішенням від 24 квітня 2020 року за №2789 Ізюмська міська рада вирішила повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 , який розроблений ФОП ОСОБА_4 , та відмовлено гр. ОСОБА_1 у затвердженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для індивідуального садівництва (для ведення індивідуального садівництва), розташованої по АДРЕСА_1 », який розроблений ФОП ОСОБА_4 . Вважає, що вищезазначене рішення відповідача знову не містило в собі жодного обґрунтування підстав відмови у затвердженні проекту землеустрою, передбачених ст. 118 ЗК України. За таких обставин він був вимушений звертатися до адміністративного суду вже з третім позовом, пов`язаним із розглядом його заяви від 07.06.2017 року Ізюмською міською радою з приводу затвердження проекту землеустрою. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі №520/8572/2020 його позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення 107 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 24 квітня 2020 року за № 2789 «Про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року по справі №520/174/19». Зобов`язано Ізюмську міську раду Харківської області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва для ведення індивідуального садівництва), розташованої по АДРЕСА_1 , який розроблений ФОП ОСОБА_4 . В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Ізюмської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі №520/8572/2020 за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі №520/8572/2020 набрало законної сили 08.09.2020 року та підлягало обов`язковому виконанню. Зазначає, що розгляд його заяви від 07.06.2017 року щодо затвердження проекту землеустрою відбувся 23 жовтня 2020 року на 118 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання, за результатами якого прийнято рішення за №2789 «Про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №520/8572/2020». Отже, для належного розгляду його заяви щодо затвердження проекту землеустрою в межах процедури здійснення безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва у порядку ст. 118 ЗК України Ізюмській міській раді та посадовим особам органу місцевого самоврядування знадобилося більше трьох років, хоча норми закону визначають двотижневий строк для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 ЗК України). Належний розгляд його заяви відбувся після постановлення семи рішень судів різних інстанцій, якими рішення Ізюмської міської ради визнавалися протиправними та скасовувалися. Констатація незаконності дій відповідачів відбулася у трьох судових справах №№ 820/5134/17, 520/174/19 та 520/8572/2020, предметом яких був розгляд його заяви від 07.06.2017 року про затвердження проекту землеустрою. Більше трьох років він вимушений був захищати свої права, порушені незаконними діями посадових осіб органу місцевого самоврядування, у судах, складати та направляти численні звернення. Про що свідчать звернення до Ізюмського міського голови Марченко В.В., в яких він ставив питання щодо незаконності дій працівників виконавчого комітету Ізюмської міської ради під час опрацювання питання щодо розгляду проекту землеустрою, зокрема звернення від 04.04.2016 р., від 06.06.2016 р., від 17.07.2017 р., від 23.11.2017 р., від 07.12.2018 р., від 10.12.2018 р., від 25.08.2020 р. Також, він звертався до Адміністрації Президента України (звернення від 29.10.2017 р.), голови Верховної Ради України (звернення від 03.01.2019 р.), народних депутатів (звернення від 17.04.2018 р., від 04.02.2019 р.). Проте, ці звернення направлялися на розгляд Ізюмського міського голови ОСОБА_2 , який не вчиняв жодний дій, направлених на забезпечення законного розгляду питання затвердження проекту землеустрою. Формальні відповіді без вирішення по суті законних вимог громадянина за підписом ОСОБА_2 та голови постійної комісії Ізюмської міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин, якій міській голова перенаправляв його звернення та скарги для розгляду, хоча вони були адресовані особисто йому як посадовій особі органу місцевого самоврядування, що має власні повноваження, тільки спричиняли йому моральних страждань та призводили до необхідності вчинення додаткових заходів, направлених на відновлення його прав. Крім того, зазначає, що його заявою від 11.03.2019 року відкрито кримінальне провадження №0000054 за частиною 1 ст. 366 КК України щодо внесення службовими особами ізюмської міської ради протягом 2015-2019 років завідомо неправдивих відомостей. Протягом 2019 - 2020 років в межах даного кримінального провадження здійснювалися слідчі дії, ним подавались скарги до слідчого судді щодо постанов слідчого та інші звернення до органів прокуратури. Кримінальне провадження №0000054 було закрите лише з мотивів закінчення строку досудового розслідування постановою слідчого СВ Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області від 26.06.2020 року, яка залишена в силі ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.07.2020 року, що набрала законної сили 10.09.2020 року. Всі ці обставини підтверджують скільки зусиль та моральних страждань він поніс внаслідок незаконних дій та незаконно прийнятих рішень Ізюмської міської ради, посадових осіб виконавчого комітету Ізюмської міської ради та міського голови Марченка В.В. Навіть після ухвалення судом рішення про зобов`язання Ізюмську міську раду вчинити певні дії, посадові особи останньої фактично саботували виконання судового рішення, так як декілька разів готували проекти рішень на сесію, які потім приймалися, із аналогічним за попередній текстом, який знов містив порушення закону та негативну правову оцінку, якому вже давав суд. Всі вище наведені обставини свідчать про невиконання Ізюмською міською радою судових рішень та нехтування правовими висновками суду, що містяться у судових рішеннях, які набрали законної сили. Посадові особи органу місцевого самоврядування, ознайомлені із змістом судових рішень, у процесі підготовки проектів рішень Ізюмської міської ради не враховували висновки суду із спірних питань, хоча зобов`язані були це зробити під час виконання власних службових обов`язків та розробки проектів на виконання судових рішень. Так, розробниками всіх вище зазначених проектів рішень Ізюмської міської ради були працівники відповідача - спеціалісти відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради, який очолює начальник ОСОБА_5 . Начальник відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради є доповідачем усіх вище зазначених проектів рішень Ізюмської міської ради, які у подальшому визнані судом незаконними та скасовані. Усі вище зазначені проекти рішень Ізюмської міської ради проходили перевірку на відповідність вимогам земельного законодавства України з боку начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка А.В., який своїм підписом на проектах підтверджував перед сесією Ізюмської міської ради, що проекти відповідають вимогам закону, хоча зобов`язаний був звернути увагу депутатів на незаконність дій органу місцевого самоврядування. Для того, щоб домогтися належного виконання судових рішень та притягнути до відповідальності посадових осіб органу місцевого самоврядування, що складають проекти рішень Ізюмської міської ради, які визнаються судом незаконними, ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів, депутатів, а також до Ізюмського міського голови, але вказані звернення залишилися безрезультатними. Зокрема, 10 грудня 2018 року він звернувся до Верховної Ради України та окремих народних депутатів України зі зверненням. За результатами розгляду його звернення він отримав відповідь від 08.04.2019 року №760 за підписом Ізюмського міського голови Марченка В.В. про те, що Ізюмська міська рада не порушувала громадянських прав гр. ОСОБА_1 . Вважаючи таку відповідь неналежним розглядом його звернення по суті, а за змістом такою, що прямо суперечить судовим рішенням, які набрали законної сили та є обов`язковими для органу місцевого самоврядування, він звернувся до суду із позовом до Ізюмського міського голови Марченка В.В., спеціаліста в відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко І.І., начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка А.В. про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у справі №520/6479/19 позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка В.В. щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року. Зобов`язано Ізюмського міського голову Марченка В.В. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року. Вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №520/6479/19 набрало законної сили 18.12.2019 року та підлягало обов`язковому виконанню. Проте, станом на теперішній час триває його примусове виконання у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), де відкрито виконавче провадження за №61266253. З огляду на зазначене, відповідачі у справі належать до суб`єктів, які своїми діями та протиправною бездіяльністю завдали моральної шкоди йому як громадянину України, права та законні інтереси якого були порушені. Характер правовідносин свідчить про те, що права позивача - фізичної особи порушені протиправними рішеннями, діями, а також бездіяльністю суб`єктів владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. Докази, які підтверджують факт нанесення йому моральної шкоди, є в матеріалах справи, це насамперед, усі судові рішення в різних справах, які підтверджують і факти протиправних дій відносно позивача. Він морально та фізично страждав у зв`язку із недотриманням належного порядку розгляду питань, порушених у його зверненнях, ігнорування посадовими особами його прав як громадянина України - право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, право на належний розгляд його звернення. Протиправна поведінка відповідачів, їх працівників спричинила зміну його способу життя, необхідність звернення за правової допомогою, до суду за захистом порушених прав. За наведених вище обставин, ураховуючи надмірно тривалий характер порушення його прав, що полягав у невиконанні рішень суду, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань, яких він зазнав у зв`язку із тривалим невиконанням рішень суду, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості визначаю розмір морально шкоди, що підлягає стягненню на його користь в сумі 400 000,00 грн, що буде відповідати глибині і ступеню моральних і фізичних його страждань. Зважаючи на те, що вже протягом трьох років посадові особи органу місцевого самоврядування не можуть налагодити свою роботу у відповідності до норм чинного законодавства, систематично порушуючи його права як громадянина України, чим завдано йому моральних страждань, то розмір відшкодування моральної шкоди розподілено ним у такому порядку у відношенні кожного відповідача у справі: відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями Ізюмської міської ради 100 000,00 грн.; відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та недбалим виконанням власних посадових обов`язків працівниками виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо дотриманням норм чинного законодавства під час розроблення, узгодження та доповіді щодо проектів рішень, які визнанні судом незаконними 150 000,00 грн.; відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та недбалим виконанням власних посадових обов`язків ОСОБА_2 як Ізюмським міським головою, який зобов`язаний забезпечувати здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, - 150 000,00 грн. Щодо обставин справи, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, зазначив, що такими обставинами є прийняття протиправних рішень, протиправна бездіяльність посадових осіб органу місцевого самоврядування та тривале невиконання судових рішень.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Ізюмської міської ради, Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича про стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Ізюмської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з Ізюмської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1000,00 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, а всього 6 000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю факту порушення конституційних прав позивача внаслідок бездіяльності відповідача, про що свідчать відповідні судові рішення. Неправомірність дій (бездіяльність) Ізюмської міської ради змусила позивача звертатися за захистом своїх порушених прав та завдало йому моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована, а оскільки Ізюмський міський голова Марченко В.В. ставив питання про розгляд заяви ОСОБА_1 на сесії Ізюмської міської ради 7 скликання, але рішенням колегіального органу відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, таким чином, виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області виконував рішення колегіального органу, а саме сесії Ізюмської міської ради. Сам по собі встановлений рішенням факт протиправної бездіяльності Ізюмського міського голови щодо повторного не розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.12.2018 року свідчить про завдання особі моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню незалежно від вини виконавчого комітету органу місцевого самоврядування. Визначаючи розмір моральної шкоди, районний суд виходив із принципів розумності, виваженості та справедливості, постановивши до стягнення 10 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині відмови у задоволенні позову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам визнання протиправними та скасування рішень Ізюмської міської ради в адміністративних справах №820/5134/17, 520/174/19, 520/8572/2020, не надано оцінки протиправним діям посадових осіб виконавчого комітету Ізюмської міської ради, які складали та погоджували під час виконання власних повноважень проекти протиправних рішень, хоча адміністративні суди вказували неодноразово на незаконність дій Ізюмської міської ради щодо розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та передачі йому у власність земельної ділянки. Зазначає, що чинне законодавство України не звільняє колегіальний орган від відповідальності за прийнятті протиправні рішення, а посадові особи органу місцевого самоврядування повинні нести відповідальність за виконання власних посадових обов`язків, які передбачені їх посадовими інструкціями, зокрема, складання та погодження проектів рішень міської ради щодо їх відповідності нормам закону. Посилаючись на фактичні обставини справи зазначає, що він морально та фізично страждав у зв`язку із недотриманням належного порядку розгляду питань, порушених у його зверненнях, ігнорування посадовими особами його прав як громадянина України право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, право на належний розгляд його звернення. Протиправна поведінка відповідачів, їх працівників спричинила зміну його способу життя, необхідність звернення за правовою допомогою та до суду за захистом порушених прав. Звертає увагу, що в позовній заяві просив стягнути з Ізюмської міської ради моральну шкоду за рахунок місцевого бюджету, проте, суд першої інстанції вказане не врахував.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2021 року (т.2 а.с. 69).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду з повідомленням учасників справи. (т.2 а.с. 72).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій та призначено її до розгляду в приміщенні Полтавського апеляційного суду з повідомлення (викликом) учасників справи на 10.00 год. 29 травня 2023 року.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися учасники справи, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 88-91). Позивач ОСОБА_1 надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю (т. 2 а.с. 85). Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у справі №520/6479/19 позов ОСОБА_1 до Ізюмського міського голови Марченко В.В., спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко І.І., начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка А.В. про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка В.В. щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року. Зобов`язано Ізюмського міського голову Марченка В.В. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року. Вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 р. у справі №520/6479/19 набрало законної сили 18.12.2019 р. та підлягало обов`язковому виконанню (т. 1 а.с. 69-73).

09.04.2020 року та 29.04.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за невиконання рішення суду №520/6479/19 в повному обсязі накладено на боржника Ізюмського міського голови ОСОБА_2 штраф на користь держави та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів (т. 1 а.с. 74-75).

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у справі №520/6479/19 не оскаржене, не скасоване та набрало законної сили. Даний факт має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню, тому, суд першої інстанції визнав, що неправомірність дій (бездіяльності) Ізюмської міської ради, змусила позивача звертатись за захистом своїх порушених прав та завдало йому моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована, а оскільки Ізюмський міський голова Марченко В.В. ставив питання про розгляд заяви ОСОБА_1 на сесії Ізюмської міської ради 7 скликання, але рішенням колегіального органу відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином, виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області виконував рішення колегіального органу, а саме сесії Ізюмської міської ради .

Таким чином, сам по собі встановлений рішенням, факт протиправної бездіяльності Ізюмського міського голови щодо повторного не розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.12.2018 року свідчить про завдання особі моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню незалежно від вини виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

Однак, суд першої інстанції не знайшов обґрунтування зазначеного позивачем розміру понесених витрат у розмірі 400 000,00 гривень.

Зокрема, судом першої інстанції не встановлено фактів погіршення у позивача відносин із оточуючими людьми та рідними, зневаги з боку держави, однак, враховуючи вид та обставини вчинення дій (бездіяльності), які були визнанні неправомірними, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та їх доведеність, які самі собою вказують на виникнення негативних відчуттів у позивача, що завдали моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, однак у меншому розмірі, ніж визначено позивачем, а саме у розмірі 10 000,00 гривень і тільки з Ізюмської міської ради Харківської області.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження моральної шкоди, заподіяної відповідачем, позивач не зазначив та не надав суду належних доказів на підтвердження заявленого розміру.

Суд першої інстанції також наголосив, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу позивача на те, що ним не надано для суду достатніх та переконливих доказів, які дали б суду підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача у більшому розмірі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим, орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб..

Відповідно до п.п.3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

За результатами розгляду справи в апеляційному порядку, враховуючи встановлені фактичні обставин справи та норм права, якими вони врегульовані, колегія суддів погоджується із розміром її компенсації, ухваленої до стягнення.

Згідно правової позиції Верховного Суду, сформованої у справі №214/7462/20 від 05.12.2022 року, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №477/874/19).

Разом із цим, доводи апеляційної скарги позивача зводяться виключно до заперечень висновків суду першої інстанції, проте, ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять обґрунтування грошової суми компенсації моральної шкоди, заявленої до стягнення у загальному розмірі 400 000,00 грн. Такий розмір відшкодування апеляційний суд визнає надмірним, оскільки він не відповідає вимогам розумності і справедливості.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відшкодування шкоди має виключно компенсаційний характер, за умови доведення наявності складових для відшкодування моральної шкоди, розмір якої має ґрунтуватися на доказах.

Врахувавши ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, принципи пропорційності, розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що моральна шкода підлягає стягненню з Ізюмської міської ради за рахунок місцевого бюджету, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно правових висновків, що зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18), кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Належним відповідачем у справі є держава в особі відповідного органу, діями якого порушено права позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов