ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3482/23 Справа № 242/1510/22 Суддя у 1-й інстанції - Хацько Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 242/1510/22 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Селидіввугілля»,

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2022 року,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі за текстом ДП «Селидіввугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтований тим, що він працював на підприємстві ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 , та звільнився 07 лютого 2022 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку.

При звільненні відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, але повний розрахунок провів 08 липня 2022 року згідно довідки №143/07 від 08 липня 2022 року.

Вважає, що відповідач порушив трудове законодавство. Посилаючись, що відповідач не провів з ним повний розрахунок при звільненні, враховуючи, що з моменту звільнення до моменту повного розрахунку пройшло 109 робочих днів, середньоденна заробітна плата становить 1 206,06 гривень, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 131 460,54 гривень.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 131 460,54 гривень без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1314,61 гривень.

В апеляційній скарзі ДП «Селидіввугілля», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2022 року, зменшивши розмір стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 131 460,54 гривень до 19 296,96 гривень.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за період з 08 квітня 2022 року по 08 липня 2022 року позивачу було повністю сплачено нараховану на час звільнення заробітну плату та вихідну допомогу в розмірі 3-хмісячного середнього заробітку у відповідності ст. 44 КЗпП України на загальну суму 79 278,65 гривень.

Також вказує, що ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», на якій працював позивач, знаходиться на території, де проводяться військові (бойові) дії. Через військовий стан та обумовлені військовою агресією РФ обставини відповідач розрахунок з позивачем проводив частинами, сума останньої виплати було здійснено 08 липня 2022 року в сумі 38 639,98 гривень. Натомість позивач вимагає середній заробіток в розмірі 131 460,54 гривень. Вважає, що розмір заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні свідчить про його непропорційність та неспівмірність ймовірному розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат, вимоги носять очевидно надкомпенсаційний характер.

Посилається на висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц та зазначає, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, що було проігноровано судом першої інстанції.

Вказує, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду, не враховано військовий стан у державі, перебування підприємства в районі ведення бойових дій, що вплинуло на його діяльність, та стягнуто з відповідача середній заробіток, розмір якого значно перевищує розмір належних сум при звільненні.

Відповідач вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку внаслідок прострочення розрахунку до 19 296,96 гривень. При цьому виходить з того, що з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, що вплинуло на діяльність ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» та справедливим буде зазначити про наявність прострочення розрахунку при звільненні, за яке відповідач несе відповідальність у період з 08 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року з розрахунку 1206,06 (середньоденний заробіток) х 16 днів = 19 296,96 гривень.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ДП «Селидіввугілля» залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними. Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку доказам та обставинам справи, ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ДП «Селидіввугілля» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України)

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України)

З матеріалів справи вбачається, що згідно запису № 31 трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 26. квітня 2011 року прийнято до ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» помічником начальника дільниці підземним з повним робочим днем у шахті, відповідно до наказу № 66к від 26 листопада 2011 року.

Згідно запису № 38 трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 07 лютого 2022 року звільнено за ст. 38 ч. 3 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного заробітку, відповідно до наказу № 16к від 07 лютого 2022 року.

У відповідності до заяви від 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 просив звільнити 07 лютого 2022 року на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством колективного договору через систематичне порушення строків виплати заробітної плати, нарахувати та виплатити грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних відпусток, провести остаточний розрахунок зі мною в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України в тому числі згідно ст. 44 КЗпП України здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку, при звільненні видати трудову книжку, оформлену належним чином, та завірену копію наказу про звільнення.

Згідно довідки ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 143/07р від 08 липня 2022 року на час звільнення 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата 5000,81 гривень, компенсація за затримку виплати з/плати 105,15 гривень, вихідна допомога з зв`язку з невиплатою заробітної плати 74 172,69 гривень, усього 79 278,65 гривень. Станом на 08 липня 2022 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня.

Згідно довідки ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 274 від 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 станом на час звільнення 07 лютого 2022 року нарахована усього до сплати 63768,26 гривень, та було сплачено 08 квітня 2022 року 12498,58 гривень, 13 травня 2022 року 2922,37 гривень, 20 травня 2022 року 4298,08 гривень, 03 червня 2022 року 5409,25 гривень, 08 липня 2022 року 38639,98 гривень. Станом на 08 липня 2022 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня, середньоденна заробітна плата складає 1206,06 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При визначенні розрахункового періоду середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції врахувавши, що останнім днем роботи ОСОБА_1 був день 07 лютого 2022 року, день фактичної виплати заборгованості 08 липня 2022 року, тому кількість робочих днів з наступного дня звільнення по день фактичної виплати становила 109 днів; середньоденна заробітна плата 1 206,06 гривень, тому сума компенсації за час затримки розрахунку складає 131 460,54 гривень, що буде справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції в частині визначення суми компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на день звільнення ОСОБА_1 не була відповідачем виплачена належна йому заробітна плата, заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача становила 79 278,65 гривень, відтак, період затримки виплати заборгованості по заробітній платі, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки, становить з 08 лютого 2022 року по 08 липня 2022 року, коли проведено повний розрахунок, тобто 109 робочих днів.

Відповідачем розраховано середньоденну заробітну плату, яка становить 1206,06 гривень у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, з таким розрахунком позивач погодився, та з врахуванням кількості днів затримки виплати заробітної плати, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 131 460,54 гривень.

Відповідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересам працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 колегія суддів апеляційного суду враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-62цс18), зазначені у ній критерії, які слід було б враховувати при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем на час звільнення становила 79 278,65 гривень.

Судом першої інстанції визначено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 131 460,54 гривень, що значно перевищує суму заборгованості та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, несправедливим щодо роботодавця та порушує принцип співмірності, відтак колегія суддів вбачає можливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 , і визначає такий в розмірі 79000 гривень, вважає, що такий розмір середнього заробітку є співмірним розміру невиплачених при звільненні сум, справедливим і таким, що відповідає обставинам даної справи, а також з огляду і на те, що відповідачем заборгованість по заробітній платі виплачена ОСОБА_1 08 липня 2022 року.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 79 000 гривень.

Зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів апеляційного суду враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), а також висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 08 липня 2020 року у справі № 761/17815/18 (провадження № 61-21117св19), від 29 липня 2020 року у справі № 212/6331/19 (провадження № 61-1610св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 152/1957/15 (провадження № 61-4141св20), від 27 січня 2021 року у справі № 332/3682/17 (провадження № 61-9206св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 542/656/16-ц (провадження № 61-21050св19, від 24 лютого 2021 року у справі № 592/3597/20 (провадження № 61-15108св20), від 03 березня 2021 року у справі № 279/6777/19 (провадження № 61-9918св20), від 24 березня 2021 року у справі 359/8379/17 (провадження № 61-13585св20) та від 16 квітня 2021 року у справі № 761/11253/19 (провадження № 61-10729св20).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ДП «Селидіввугілля» на користь позивача та зменшує цей розмір з 1 314,61 гривень до 788,77 гривень пропорційно задоволених вимог. (1314,61 х 60%)

Крім того, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1049,45 гривень за подання відповідачем апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги (1941,90 х 40%).

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2022 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 з 131 460, 54 гривень до 79 000 гривень.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутого з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 судового збору з 1 314,61 гривень до 788,77 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Селидіввугілля» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1040,45 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста