Єдиний унікальний номер 741/1972/23
Провадження № 2-з/741/17/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року суддя Носівського районного суду Чернігівської області Гридасова А.М., розглянувши заяву представника позивача адвоката Сисова Владислава Сергійовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року представник позивача адвокат Сисов В.С. звернувся до суду із вказаним позовом. Разом із позовною заявою представником подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: усе майно (крім нерухомого майна) та грошові кошти відповідача, що можуть знаходитись за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 в межах суми 16000 доларів США або еквівалент у гривні; грошові кошти в межах суми 16000 доларів США або еквівалент у гривні, що можуть знаходитись на банківських рахунках відповідача, які можуть бути відкриті у будь-яких банківських установах України; житловий будинок площею 79,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38; на земельну ділянку кадастровий номер :02:005:1085, площею 0,447 га.

В обгрунтування поданої заяви посилається на те, що грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США відповідачем не повернуті, сума є значною, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню позики. Відповідно до інформації зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність у відповідача нерухомого майна, значна частина якого вже знаходиться під обтяженням, а тому є підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача утрудниться чи зробиться неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене просить задовольнити заяву.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до них матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Підстави забезпечення позову врегульовано ст.149 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Зокрема, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) дійшла до висновків про те, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається з матеріалів провадження предметом спору між сторонами за позовом є стягнення заборгованості в сумі 16000 доларів США.

Представник позивача просить накласти арешт на: усе майно (крім нерухомого майна) та грошові кошти відповідача, що можуть знаходитись за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в межах суми 16000 доларів США або еквівалент у гривні; грошові кошти в межах суми 16000 доларів США або еквівалент у гривні, що можуть знаходитись на банківських рахунках відповідача, які можуть бути відкриті у будь-яких банківських установах України; житловий будинок площею 79,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38;

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на праві власності зареєстровано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238); 1/7 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 32979337); 1/2 частка земельної ділянки кадастровий номер :02:005:1085, площею 0,447 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 47).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Представник позивача надає докази того, що відповідачу належить на праві власності ряд об`єктів нерухомого майна, однак не надає жодних доказів про вартісь вказаного майна, на яке просить накласти арешт, при цьому, суд позбавлений можливості визначити вартість вказаного майна самостійно, оскільки суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову вона ґрунтується лише на особистому припущені позивача щодо унеможливлення виконання рішення суду. При цьому, позивачем не подано жодних доказів в обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову, в той час як відповідно до вимог законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника і, при цьому, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів.

Керуючись ст. ст. 151-153, 258, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Сисова Владислава Сергійовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Гридасова