Ухвала

30 травня 2023 року

місто Київ

справа № 372/2466/21

провадження № 61-4979ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом за правом представлення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 ,треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , у якому просила:

- визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем в порядку спадкування за правом представлення після смерті діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом за правом представлення після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати право власності на 1/6 частку спадкового майна за ОСОБА_5 після смерті діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом за правом представлення після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням від 18 лютого 2022 року Обухівський районний суд Київської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Постановою від 01 листопада 2022 року Київський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_3 , скасував рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 лютого 2022 року, ухвалив нове рішення, яким задовольнив її позов.

Суд визнав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем в порядку спадкування за правом представлення після смерті діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом за правом представлення після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частку спадкового майна після смерті діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом за правом представлення після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Здійснив розподіл судових витрат.

08 квітня 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 з використанням системи «Електронний суд» направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 лютого 2022 року залишити в силі.

Ухвалою від 24 квітня 2023 року Верховний Суд поновив заявнику строк на касаційне оскарження судових рішень та залишив касаційну скаргу без руху, визначивши заявнику строк для виконання її вимог.

Верховний Суд, залишаючи касаційну скаргу без руху, встановив заявнику обов`язок надати відомості про ціну позову, тобто про вартість частки нерухомості, яка є предметом позовної вимоги майнового характеру (про визнання права власності на 1/6 частку спадкового майна).

Також Суд зазначив про процесуальний обов`язок ОСОБА_1 надати до суду докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги або/та докази надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів.

У травні 2023 року ОСОБА_1 через представника із застосуванням системи «Електронний суд» направила до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

Верховний Суд, вивчивши касаційну скаргу та заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами, робить висновок, що касаційну скаргу ОСОБА_1 потрібно вважати неподаною та повернути заявнику, оскільки недоліки касаційної скарги не усунуто в повному обсязі.

Залишаючи без руху касаційну скаргу, Верховний Суд зазначив, що касаційна скарга подана без дотримання вимог процесуального закону, оскільки заявником не зазначені відомості про ціну позову в частині вимог про визнання права власності на 1/6 частку спадкового майна після смерті діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом за правом представлення після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відсутні докази надсилання листом з описом вкладення учасникам справи копій касаційної скарги або/та докази надсилання копії такого документу до електронних кабінетів інших учасників справи.

Отже, ОСОБА_1 повинна була усунути недоліки касаційної скарги та надати докази направлення копій касаційної скарги іншим учасникам справи, а також визначити ціну позову у визначеній судом частині вимог.

Усуваючи недоліки касаційної скарги, заявник наполягала на тому, що у сторони у справі, яка звернулася із касаційною скаргою через підсистему «Електронний суд» відсутній обов`язок направлення копії касаційної скарги із додатками іншим учасникам справи у паперовому вигляді.

Разом із тим, ОСОБА_1 зауважила на наявності у третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації зареєстрованого електронного кабінету та можливості суду надіслати копію касаційної скарги власноруч вказаній особі через підсистему «Електронний суд».

Верховний Суд констатував, що ОСОБА_1 надала підтвердження реєстрації електронного кабінету Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації касаційної скарги в підсистемі «Електронний суд».

Водночас заявник не надала суду докази надсилання копії касаційної скарги до Електронного кабінету вказаної вище третьої особи та докази на підтвердження надсилання листом із описом вкладення копій касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обґрунтовуючи це тим, що такий обов`язок покладено на суд.

Заявник стверджує, що відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 2340/4648/18, від 22 серпня 2019 року № 520/20958/18, від 10 вересня 2019 року №640/1374/19, від 05 серпня 2020 року №160/1841/19, від 29 липня 2020 року №629/740/19, вимога суду щодо надання доказу надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам копій поданих до суду документів є необґрунтованою.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

За правилом пункту 16 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом.

За правилом частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Наведе правило також визначено в абзаці другому частини першої статті 177 ЦПК України і пунктом 29 згаданого Положення.

У випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів. В іншому випадку засобами Електронного суду користувача інформують про відсутність в іншого учасника справи зареєстрованого Електронного кабінету (пункт 29 Положення).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що вимоги частини сьомої статті 43 ЦПК України є спеціальними та застосовуються виключно у випадку подання до суду процесуальних документів в електронній формі.

Аналогічний підхід Верховного Суду до застосування положень частини сьомої статті 43 ЦПК України при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження викладено, зокрема, в ухвалах від 04 жовтня 2022 року у справі № 695/3178/21, від 15 грудня 2022 року у справі № 705/3380/20, від 19 січня 2023 року у справі № 936/721/21, від 02 березня 2023 року у справі № 314/1763/17, від 03 березня 2023 року у справі № 359/798/20, від 13 березня 2023 року у справі № 953/16713/21, від 15 березня 2023 року у справі № 607/294/23, від 20 квітня 2023 року у справі № 947/7076/22, від 22 травня 2023 року у справі № 522/1493/22, від 24 травня 2023 року у справі № 308/14681/21.

У зв`язку з тим, що правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 2340/4648/18, від 22 серпня 2019 року № 520/20958/18, від 10 вересня 2019 року № 640/1374/19, від 05 серпня 2020 року № 160/1841/19, від 29 липня 2020 року № 629/740/19, сформовані щодо норми права, яка не підлягає застосуванню у даній справі, посилання заявника на згадані правові позиції є безпідставними та не свідчать про відсутність у неї обов`язку, передбаченого частиною сьомою статті 43 ЦПК України.

Тож Верховний Суд констатує невиконання заявником такої вимоги як надання доказів направлення іншим учасникам листом з описом вкладення копії касаційної скарги разом з доданими до неї матеріалів або/та доказів надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів.

Додатково Верховний Суд зробив висновок, що заявник не надала відомостей щодо визначення вартості 1/6 частки спадкового майна після смерті діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом за правом представлення після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник стверджує, що їй не відомо з яких міркувань виходив позивач сплачуючи судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 908,00 грн. Разом із тим, у цій справі неможливо визначити ціну позову, оскільки в заповіті не конкретизовано майно, та не відомо, яка його частина після укладення заповіту належала саме заповідачу на момент його смерті, та на яке вважала позивач має право її дитина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, про що зазначив Верховний Суд в ухвалі від 24 квітня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху.

Як встановлено, позов містить одну вимогу немайнового характеру - визнати ОСОБА_5 спадкоємцем в порядку спадкування за правом представлення після смерті діда ОСОБА_6 та одну вимогу майнового характеру - визнати право власності на 1/6 частку спадкового майна.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи доводи ОСОБА_1 стосовно неможливості на час подання касаційної скарги визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви в частині позовної вимоги майнового характеру, оскільки неможливо встановити точну вартість спірного майна, внаслідок чого неможливо визначити також розмір судового збору за подання касаційної скарги, суд визнає такі доводи заявника належним виконанням вимог ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2023 року в цій частині.

Водночас, враховуючи, що заявник не виконав вимоги з направлення копії касаційної скарги з доданими до неї матеріалами іншим учасникам справи або/та докази надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів, адже існують підстави для повернення цієї касаційної скарги з інших підстав.

Верховний Суд встановив, що заявник неповністю усунула недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року, не подала докази на підтвердження направлення іншим учасникам листом з описом вкладення копії касаційної скарги або/та докази надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів, так само заявник не подала клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Викладене дає підстави для висновку, що станом на 30 травня 2023 року вимоги ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 виконала неповністю.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений Верховним Судом строк, станом на 30 травня 2023 року, недоліки касаційної скарги заявник повністю не усунула, підстави для продовження строку усунення недоліків відсутні, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявникові.

Суд роз`яснює, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом за правом представлення, вважати неподаною та повернути заявникові.

Роз`яснити заявникові право повторного звернення з касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров