Провадження №22-ц/824/2425/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Миголь А.А,

розглянувши справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення відсотків та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про визнання відсутнім права вимоги на стягнення процентів, пені, індексу інфляції, 3% річних за депозитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення відсотків.

В обґрунтування позову зазначила, що 14.01.2014 року уклала із ПАТ АБ «Укргазбанк депозитний договір № 001/01/14/0317 у відділенні № 317/04 Філії ПАТ АБ «Укргазбанк».

Відповідно до даного договору сума вкладу (депозиту) складає 66 000,00 доларів США (депозитний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 66 000,00 доларів США на строк 233 календарних днів з 14.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою відповідачем позивачу процентів із розрахунку 8,5 % річних за зазначений строк.

14.09.2015 року позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення вкладів (депозитів), але станом на дату звернення до суду ПАТ АБ «Укргазбанк» не повернув депозитних вкладів позивачу за даним договором.

За умовами договору розмір відсоткової ставки становить 8,5% річних (за 365 днів) 66000,00 дол. США х 8,5% = 5610,00 дол. США, тобто за 1 день відсоток складає: 5610,00 дол. США / 365 днів = 15,37 дол. США, а тому за період з 15.09.2015 по 04.04.2018 за чотири повні строки зберігання коштів за договором (4 х 233 = 932 днів) сума коштів, нарахованих за відсотковою ставкою 8,5%, складає: 932 х 15,37 дол. США = 14 324,84 дол. США.

Також за договором за період з 05.04.2018 по 07.09.2018 розмір відсоткової ставки при достроковому знятті депозитних коштів за неповний строк зберігання по процентній ставці становить 1% річний, (66 000 дол. США х 1 % = 660 дол. США, тобто за 1 день відсоток складає: 660 дол. США / 365 днів = 1,80 дол. США). Тому, за останній неповний строк сума по відсоткам за договором складає 156 днів х 1,80 дол. США = 280,80 дол. США.

Загальна сума відсотків по договору, за період з 15.09.2015 по 07.09.2018 складає: 14324,84 дол. США + 280,80 дол. США = 14 605,64 дол. США.

Крім того 20.01.2014 року, ОСОБА_1 уклала із відповідачем депозитний договір № 004/01/14/0317 у відділенні № 317/04 Філії ПАТ АБ «Укргазбанк» на суму вкладу (депозиту) 190 000,00 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_2 на строк 227 календарних днів з 20.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою відповідачем позивачу процентів із розрахунку 18,3 % річних за зазначений строк.

14.09.2015 позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення вкладів (депозитів), але станом на дату звернення до суду ПАТ АБ «Укргазбанк» не повернув депозитних вкладів ОСОБА_1 за договором.

За даним договором відсоткова ставка була встановлена 18,30% річних (за 365 днів), відтак розмір відсотків за день становить 95,26 грн.

За період з 15.09.2015 по 10.03.2018, за чотири повні строки зберігання коштів за даним договором (4 х 227 = 908 днів), а сума коштів, нарахованих відсотковою ставкою 18,3%, складає: 908 х 95,26 = 86 496,08 грн.

Загальна сума по відсоткам за даним договором за період з 15.09.2015 по 07.09.2018 складає: 86 496,08 грн. + 936,00 грн. = 87 432,08 грн.

Також позивач просила стягнути з відповідача суму інфляційних втрат:

- за договором № 001/01/14/0317: (1 670 259,96 грн. * 136.65%) - 1 670 259,96 грн = 612 150,27 грн.

- за договором № 004/01/14/0317: (335 382,08 грн. *136.65%) - 335 382,08 = 122 917,53 грн.

Підстава стягнення суми, еквівалентної в доларах США, є відповідна сума в гривнях згідно курсу НБУ (курс НБУ станом на 07.09.2018: 1$ = 28,22 гривень).

Отже загалом із відповідача за твердженнями позивача слід стягнути на користь ОСОБА_1 :

- відсотки по договору № 001/01/14/0317 за період з 15.09.2015р. по 07.09.2018р., що складає еквівалент 14 605,64 доларів США та дорівнює 412 171,16 грн.;

- відсотки по договору № 004/01/14/0317, за період з 15.09.2015р. по 07.09.2018р., що складає 87 432,08 грн.;

- пеню по договору № 001/01/14/0317 за період з 11.11.2015р. по 07.09.2018р., що складає еквівалент 2 722 571,80 дол. США та дорівнює 76 830 976,20 грн.;

- пеню по договору № 004/01/14/0317 за період з 11.11.2015р. по 07.09.2018р., що складає 10 373 367,70 грн.;

- суму трьох відсотків річних по договору 1, за період з 11.11.2015р. по 07.09.2018р., що складає еквівалент 7 459,10 доларів США та дорівнює 210 495,80 грн.;

- суму трьох відсотків річних по договору 2, за період з 11.11.2015р. по 07.09.2018р., що складає 28 420,18 грн.;

- суму інфляційних страт за Договором 1 за період з 11.11.2015р. по 07.09.2018р., що складає 612 150,27 грн.;

- суму інфляційних страт за Договором 2 за період з 11.11.2015р. по 07.09.2018р., що складає 122 917,53 грн.

412 171,16 + 87 432,08 + 76 830 976,20 + 10 373 367,70 + 210 495,80 + 28 420,18 + 612150,27 + 122 917,53 = 88 677 930,92 грн.

Також позивач зазначила, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у справі №760/20599/15-ц у задоволенні її позову було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у справі №760/20599/15-ц скасовано, позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 депозитний вклад за договором №001/01/14/0317 від 14 січня 2014 року в розмірі 1 501 500 грн., проценти в сумі 168 759,95 грн., 3% річних в сумі 6 864,08 грн., пеню в сумі 835 129,97 грн., а всього на загальну суму 2 512 254 грн. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором № 004/01/14/0317 від 20 січня 2014 року в розмірі 190 000 грн., проценти в сумі 44 017,64 грн., 3% річних в сумі 961,72 грн., суму боргу з урахуванням інфляції - 2 106,16 грн., пеню в сумі 117 008,82 грн., а всього на загальну суму 354 094,34 грн. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 12 789 грн. У решті позову відмовлено.

Рішенням Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №760/20599/15-ц, рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишене без змін.

Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року по справі №910/20599/15-ц встановлено обставини, що входять в предмет доказування згідно цієї позовної заяви, відтак вони не підлягають новому доказуванню.

Відповідач виконав зазначене рішення суду та повернув позивачу депозитні вклади за вищезазначеними договорами лише 02.10.2018 року. Отже позивач просить стягнути з відповідача загальну суму, у розмірі 88 677 930,92 грн.

05.09.2019 року до суду від ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивач просив визнати відсутнім у ОСОБА_1 право вимоги та стягнення процентів, пені, індексу інфляції, 3% річних за період з 15.09.2016 року по 07.09.2018 року за депозитними договорами по № 001/01/14/0317 від 14.01.2014 року та № 004/01/14/0317 від 20.01.2014 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року первісний позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ Акціонерний Банк "Укргазбанк" на користь ОСОБА_1 суму трьох відсотків річних по депозитному договору № 001/01/14/0317 від 14.01.2014, що складає 210 495,80 грн.; суму трьох відсотків річних по депозитному договору № 004/01/14/0317 від 20.01.2014, що складає 28 420,18 грн.; індекс інфляції за весь час прострочення по депозитному договору № 004/01/14/0317 від 20.01.2014, у розмірі 122 917,53 грн.; пеню за депозитним договором № 001/01/14/0317 від 14.01.2014 у розмірі 1 501 500,00 грн.; пеню за депозитним договором № 004/01/14/0317 від 20.01.2014 у розмірі 190 000 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 12.12.2022 року відповідач ПАТ «Укргазбанк» направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

В судове засідання 21.09.2023 року ОСОБА_1 не з`явилась, про розгляд справи належним чином повідомлялась, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надала.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 14 січня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» було укладено депозитний договір № 001/01/14/0317 (договір №1), відповідно до умов якого позивач внесла депозит у розмірі 66 000,00 доларів США на депозитний рахунок на строк 233 календарних днів з 14.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою процентів із розрахунку 8,5 % річних (пункт 1.1 Договору).

20 січня 2014 року між сторонами було укладено депозитний договір № 004/01/14/0317 (договір № 2), відповідно до умов якого позивачем внесено депозит у розмірі 190 000,00 грн. на депозитний рахунок на строк 227 календарних днів з 20.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою процентів у розмірі 18,3% річних (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.3 вказаних Договорів сторони домовилися, що у випадку невитребування вкладником свого депозиту не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до дня закінчення строку зберігання коштів, вважати договір щоразу продовженим на визначену в п. 1.1 договору кількість календарних днів (продовжений строк зберігання коштів) останній продовжений строк зберігання коштів вважати кінцевим продовженим строком зберігання коштів.

Згідно п. 3.7 Договорів банк зобов`язувався повернути вкладнику депозит в день закінчення строку зберігання коштів, зазначеного в п. 1.1 або в день закінчення продовженого строку зберігання коштів, зазначеного в п. 1.3 Договору, шляхом видачі готівки з каси банку або шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок вкладника.

Відповідно до п. 3.8 Договорів банк зобов`язався, що за першою вимогою вкладника достроково повернути депозит або його частину протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня одержання банком письмової вимоги вкладника (не враховуючи дату одержання заяви банком). При цьому вимога вкладника про дострокове повернення депозиту або його частини оформляється за формою заяви, визначеної банком.

Встановлено, що позивачка звернулася до відповідача з позовом про стягнення сум депозитних вкладів, процентів та пені.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/20599/15-ц від 16 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у справі №760/20599/15-ц скасовано, позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 депозитний вклад за договором №001/01/14/0317 від 14 січня 2014 року в розмірі 1 501 500 грн., проценти в сумі 168 759,95 грн., 3% річних в сумі 6 864,08 грн., пеню в сумі 835 129,97 грн., а всього на загальну суму 2 512 254 грн. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором № 004/01/14/0317 від 20 січня 2014 року в розмірі 190 000 грн., проценти в сумі 44 017,64 грн., 3% річних в сумі 961,72 грн., суму боргу з урахуванням інфляції - 2 106,16 грн., пеню в сумі 117 008,82 грн., а всього на загальну суму 354 094,34 грн. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 12 789 грн. У решті позову відмовлено.

Рішенням Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №760/20599/15-ц, рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційним судом м. Києва рішенням від 14 грудня 2016 року по справі №910/20599/15-ц встановлені наступні преюдиційні обставини:

«…Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.01.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено депозитний договір №001/01/14/0317 (строковий банківський вклад), у відповідності до умов якого позивач внесла, а банк прийняв грошові кошти в сумі 66 000 доларів США на депозитний рахунок № НОМЕР_1 на строк 233 календарних днів, з 14.01.2014 року по 04.09.2014 року, зі сплатою вкладнику процентів із розрахунку 8,5 % річних на зазначений строк (а.с.9 -10).

Крім цього, 20.01.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено депозитний договір №004/01/14/0317 (строковий банківський вклад), відповідно до умов вкладник розмістив тимчасово вільні кошти в сумі 190 000 грн. на депозитному рахунку банку № НОМЕР_2 на строк 227 календарних днів, з 20.01.2014 р. по 04.09.2014 р., зі сплатою вкладнику процентів із розрахунку 18,3% річних (а.с.11-12).».

Задовольняючи частково первісний позов та відмовляючи у задоволені зустрічного позову суд першої інстанції виходив із часткової доведеності первісних позовних вимог та необґрунтованості зустрічних позовних вимог.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт насамперед зазначив про неналежність висновків суду щодо: наявності підстав для стягнення пені, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів» за депозитними договорами; неналежність математичного розрахунку нарахування 3% річних та інфляційних втрат; відсутності підстав для задоволення зустрічного позову.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, предметом перегляду є саме доводи і вимоги апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову та наявності підстав для задоволення зустрічного позову.

Стосовно вимоги про стягнення пені, передбаченої ЗУ «Про захист прав споживачів»

При вирішені даного питання суд першої інстанції виходив із того, що частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Вказана позиція позивача, з якою погодився суд першої інстанції, не може бути прийнята апеляційним судом.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Із положень статті 1058 ЦК України та статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» випливає, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику, крім суми вкладу, також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058,1061 ЦК України).

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 серпня 2023 року у справі №757/48968/20-ц.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2015 звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення вкладів (депозитів). Отже між сторонами припинилися договірні правовідносини за цими договорами.

Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Наведене також узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) та постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 321 /404/19-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 757/26746/17-ц, від 21 грудня 2021 року у справі № 369/7118/18-ц, від 16 лютого 2022 року у справі № 757/38605/19-ц де касаційний суд виходив з того, що депозитні договори були достроково розірвані за ініціативою вкладників, а з моменту припинення договору банківського вкладу на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21) також вказував, що з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Враховуючи те, що після отримання банком заяви позивача про повернення депозитних коштів, договірні правовідносини між сторонами за договорами банківського вкладу припинені, приписи частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Таким чином, з огляду на вищевказане, висновок суду першої інстанції стосовно обґрунтованості вимог позивача щодо нарахування встановленої положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» пені на суму неповернутого депозиту в даному випадку є безпідставними.

Щодо твердження позивача про неналежність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного суду вказує, що як вже зазначалося вище, після розірвання договірних правовідносин, встановлені договором умови припинили свою дію, відтак залишаються діяти умови, передбачені положеннями закону.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Не заперечуючи по суті щодо наявності підстав для нарахування в даному випадку 3% річних та інфляційних втрат, апелянт тим не менш зазначив про невірне визначення розміру заборгованості, на яку здійснюється таке нарахування. При цьому, таке неналежне обрахування бази нарахування, апелянт ґрунтував на невідповідності її тим сумам, які були заявлені до стягнення в рамках справи №760/20599/15-ц.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із такими твердженням апелянта.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Дійсно, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, в даному випадку апелянт не звернув увагу на різні періоди здійснення нарахувань, які були предметом розгляду у даній справі і у справі №760/20599/15-ц. З огляду на це, з точки зору колегії суддів апеляційного суду, апелянт мав спростувати представлений позивачем розрахунок, який за висновком суду першої інстанції та апеляційного суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. В той же час даного обов`язку апелянтом виконано не було. Хоча до суду апеляційної інстанції апелянт і надав власний контр-розрахунок, однак провів його з використанням вихідних даних, які не стосуються спірного питання.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що апелянтом не було належним чином спростовано обґрунтоване присудження до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за спірними договорами.

Щодо доводів апелянта про неналежне вирішення вимог зустрічного позову, така позиція апелянта також не може бути прийнята колегією суддів апеляційного суду.

Суд має право відмовити в задоволенні позову серед іншого і через те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Відповідний висновок вчергове викладено в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 924/199/20.

Спосіб захисту інтересу боржника, якщо він спрямований на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо:

- така невизначеність триває;

- ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрито.

Якщо суд уже розглядає справу про стягнення з боржника коштів, він має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування. Боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника після того, як кредитор уже звернувся з позовом про стягнення коштів. Такий окремий позов не може бути задоволено.

Належним способом захисту боржника в даному випадку є заперечення проти позову кредитора в судовому процесі про стягнення з нього коштів. Окремий позов про визнання обов`язку відсутнім є неналежним способом захисту.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а суд а пеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідну частину судових витрат необхідно покласти на державу. Тому державою на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає відшкодуванню частина судового збору в розмірі 10 885, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року в частині стягнення пені за депозитним договором №001/01/14/0317 від 14 січня 2014 року та депозитним договором №004/01/14/0317 від 20 січня 2014 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Компенсувати публічному акціонерному товариству акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, ) за рахунок Держави 10 885 (десять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 20 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько