Справа № 460/4054/17 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/3837/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , відділу державної реєстрації Яворівської районної державної адміністрації, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Савицької Тетяни Орестівни про визнання недійсними і скасування наказів, витребування майна та скасування державної реєстрації та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради від 17 жовтня 1994 року, Державного акта на землю серії ЛВ 5018 від 28 жовтня 1996 року та його дубліката, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Савицької Тетяни Орестівни. Просить визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Львівській області від 30.07.2014 року № 13-1241/16-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" щодо надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Рясне-Руської сільської ради в СТ "Сокіл"; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Львівській області від 02.10.2014 року № 13-1241/16-14-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки" про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 у власність для індивідуального садівництва на території Рясне-Руської сільської ради та про передачу ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0570 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності (кадастровий номер :02:000:2246), розташовану на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, у власність для індивідуального садівництва; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,0570 га, кадастровий номер :02:000:2246 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради в садівничому товаристві "Сокіл"; скасувати реєстрацію в базі даних ДЗК на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0570 га з кадастровим номером :02:000:2246 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради в садівничому товаристві "Сокіл"; скасувати рішення Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області від 09.10.2014 р., індексний номер 27876372 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0570 га з кадастровим номером :02:000:2246 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради; скасувати рішення приватного нотаріуса Савицької Т.О. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,057 га з кадастровим номером :02:000:2246 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради за індексним номером 19231583 від 10.02.2015 р.

В обґрунтування позову покликається на те, що земельна ділянка площею 0,0578 га, розташована на території Рясне-Руськоїсільської ради належала ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Земельну ділянку успадкувала ОСОБА_6 , її мати, після смерті якої земельна ділянка перейшла у її власність. З огляду на те, що з 2001 року вона постійно проживає у США, то надала доручення представнику для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Однак, після виготовлення технічної документації у 2015 році та зверненні до державного реєстратора, їй 26.02.2016 року було відмовлено у реєстрації права власності, оскільки вказана земельна ділянка була зареєстрована за іншою особою - відповідачем - ОСОБА_4 , яка зареєструвала своє право власності на цю ділянку 09.10.2014 року. Тоді ж вона дізналася, що ОСОБА_4 10.02.2015 року подарувала вказану ділянку відповідачу ОСОБА_1 , яка на даний час є власником цієї земельної ділянки. Вона звернулася до суду з позовом до Рясне-Руської сільської ради про скасування рішення сільської ради про передачу у власність земельної ділянки. Однак, як виявилося в процесі сільська рада відповідного рішення не приймала, а ОСОБА_4 набула земельну ділянку на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Львівській області від 02.10.2014 року. Рішенням суду від 29.08.2017 р. у задоволенні позову було відмовлено. Окрім того, як потім було з`ясовано, вказаному наказу передував ще один, згідно якого ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність. На підставі наказу від 02.10.2014 року державним реєстратором була здійснена реєстрація права власності земельної ділянки ОСОБА_4 та 09.10.2014 року видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:2246, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району. 10.02.2015 року ОСОБА_4 , уклала договір дарування з ОСОБА_1 , згідно якого подарувала останній вказану земельну ділянку. Зважаючи на викладене, вважає накази Головного управління Держземагенства у Львівській області незаконними, оскільки на час їх видачі земельна ділянка належала їй, як спадкоємцю після смерті матері - ОСОБА_6 . Головне управління Держземагенства у Львівській області не мало повноважень на передачу у власність земельної ділянки, яка перебувала у приватній власності. Відповідач ОСОБА_4 , будучи головою Садівничого кооперативу "Сокіл", була достовірно обізнана з тим, що спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності і Головне управління Держземкадастру у Львівській області не має законних підстав для вирішення питань щодо неї. А отже, ОСОБА_4 була обізнана, що отримує спірну земельну ділянку у власність у незаконний спосіб. Оскільки спірна земельна ділянка була відчужена на підставі договору дарування відповідачу ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем земельної ділянки, однак в той же час між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не існувало зобов`язально-договірних відносин і земельна ділянка ОСОБА_1 була одержана у особи, яка не мала права її відчужувати, то земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 . Одночасно підлягає скасуванню і державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Відділу державної реєстрації Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Савицької Тетяни Орестівни про визнання недійсними і скасування наказів, витребування майна та скасування державної реєстрації задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Львівській області від 30.07.2014 року № 13-1241/16-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" щодо надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Рясне-Руської сільської ради в СТ "Сокіл".

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Львівській області від 02.10.2014 року № 13-2274/16-14-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки" про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 у власність для індивідуального садівництва на території Рясне-Руської сільської ради та про передачу ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0570 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності (кадастровий номер :02:000:2246), розташовану на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, у власність для індивідуального садівництва.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0570 га, кадастровий номер :02:000:2246 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради в садівничому товаристві "Сокіл".

Скасовано реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,0570 га з кадастровим номером :02:000:2246 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради в садівничому товаристві "Сокіл".

Скасовано рішення Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області від 09.10.2014 р., індексний номер 27876372 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею0,0570 га з кадастровим номером :02:000:2246 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Савицької Тетяни Орестівни про державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,057 га з кадастровим номером :02:000:2246 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради за індексним номером 19231583 від 10.02.2015 р.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради від 17 жовтня 1994 року, Державного акта на землю серії ЛВ 5018 від 28 жовтня 1996 року та його дубліката відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_3 1280, 00 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1280, 00 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1280, 00 грн судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Вважає, що рішення суду є необґрунтованим, безпідставним, ухваленим без дослідження та встановлення обставин і доказів, які мають значення для справи. Зазначає, що рішення сільської ради, державний акт і його дублікат безумовно зачіпає інтереси ОСОБА_1 та порушує її права, як власника земельної ділянки, крім цього ОСОБА_3 у цій справі на підставі вказаних документів оспорює та не визнає права ОСОБА_1 на належну їй на праві власності земельну ділянку. Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка передана у власність ОСОБА_5 . Рішенням виконкому Рясне-Руське сільської ради народних депутатів від 17.10.1994 року №92. Однак, судом не досліджувалося таке рішення і в матеріалах справи воно відсутнє. Також вказує, що суд зробив висновки про тотожність земельних ділянок без дослідження технічної документації.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а у позові ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник Львівської міської ради Барда Ю.М. проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської міської ради Барди Ю.М., перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.11.2011 року за заявою ОСОБА_3 встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті її матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до додаткового рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.12.2012 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 у вигляді земельної ділянки площею 0,0578га, що розташована на території КСТ "Сокіл" Рясне-Руської сільської ради та призначена для ведення садівництва, згідно виданого державного акту на право на землю № 5018 серії ЛВ, зареєстрований за реєстровим № 2200 від 18.10.1996 року, після її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також рішенням встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки площею 0,0578га, що розташована на території КСТ "Сокіл" Рясне-Руської сільської ради та призначена для ведення садівництва, згідно виданого державного акту на право приватної власності на землю №5018 серії ЛВ, зареєстрованого за реєстровим № 2200 від 18.10.1996 року після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до дублікату Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 5018 земельна ділянка площею 0,0578га, що розташована на території Рясне-Руської сільської ради та призначена для ведення садівництва на підставі рішення виконкому Рясне-Руської сільської ради народних депутатів від 17.10.1994 р. № 92 передана у приватну власність ОСОБА_5

Львівською регіональною філією ДП "Центр Державного земельного кадастру" Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для ведення садівництва на замовлення ОСОБА_3 .

Відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Львівській області від 30.07.2014 року № 13-1241/16-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтований розмір 0,0570 га з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва у власність.

Відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Львівській області від 02.10.2014 року № 13-2274/16-14-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2246, площею 0,057 га ОСОБА_4 у власність для індивідуального садівництва на території Рясне-Руської сільської ради (за межами населених пунктів) Яворівського району та передано ОСОБА_4 вказану земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва.

Відповідно до довідки від 22.05.2014 року № 8/2014, виданої садівничим кооперативом "Сокіл" ОСОБА_4 є членом кооперативу "Сокіл" та користується земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0570 га.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 27876372 від 09.10.2014 року земельна ділянка площею 0,057 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 75822740 від 14.12.2016 року земельна ділянка кадастровий номер :02:000:2246, площею 0,057 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 10.02.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Савицькою Т.О.

Відповідно до рішення № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 26.02.2016 року державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру в Яворівському районі розглянуто заяву ОСОБА_9 (довіреної особи ОСОБА_3 ) про внесення відомостей до ДЗК та прийнято рішення про відмову у внесенні відповідних відомостей у зв`язку зі знаходженням в межах земельної ділянки яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (співпадіння площі з ділянкою :02:000:2246 на 98,5601%).

До матеріалів справи долучено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для ведення садівництва, яка розташована на території Рясне-Руської сільської ради, садівниче товариство "Сокіл" (замовник ОСОБА_9 в особі ОСОБА_3 )

До матеріалів справи долучено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність ОСОБА_4 .

Пунктом 10 статті 28-1 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Державний земельний кадастр визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними.

Також згідно із пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Державний земельний кадастр встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , районний суд виходив з того, що земельна ділянка площею 0,0578га, що розташована на території Рясне-Руської сільської ради та призначена для ведення садівництва на підставі рішення виконкому Рясне-Руської сільської ради народних депутатів від 17.10.1994 р. № 92 була передана у приватну власність ОСОБА_5 та такий на день смерті був власником спірної земельної ділянки.

Врахувавши преюдийційні обставини встановлені рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11.11.2011 року та додатковим рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11.12.2012 року, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачка ОСОБА_3 в порядку, передбаченому законом, успадкувала земельну ділянку, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції безпідставно зіслався на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.11.2011 року та додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.12.2012 року, оскільки сам факт подачі апеляційної скарги громадянкою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.11.2011 року та додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.12.2012 року, не свідчить про наявність у неї порушеного права, інтересу або обов`язку, які випливають із оскаржуваних рішень.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У 2016 році ОСОБА_9 , в інтересах позивачки ОСОБА_3 , звертався у відділ Держгеокадастру в Яворівському районі для внесення відомостей (змін до них) про її земельну ділянку до Державного земельного кадастру, але у проведенні державної реєстрації було відмовлено з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, а саме співпадіння 98,5601% площі земельної ділянки з ділянкою :02:000:2246.

Дослідивши проект технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для ведення садівництва, яка розташована на території Рясне-Руської сільської ради, садівниче товариство "Сокіл", виготовлену на замовлення ОСОБА_9 довіреної особи ОСОБА_3 ) та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом спору є одна й та сама ділянка.

Доводи скаржника про те, що у вказаній справі не було призначено відповідної експертизи, що позбавляє можливості встановити наявність чи відсутність факту тотожності та накладення земельних ділянок сторін є безпідставними, оскільки накладення спірних земельних ділянок сторін підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами (рішенням № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 26.02.2016 року, дослідженими в судовому засіданні проектами технічної документації), а також схемою земельної ділянки ОСОБА_5 в державному Акті на землю, у якій зазначено суміжних землекористувачів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_4 у 2014 році, знаходиться у межах земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Ч. 8 - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Переданою у власність може бути вільна земельна ділянка, а у разі наявності на дану земельну ділянку прав у іншої особи, така земельна ділянка може бути передана іншій особі лише після її вилучення у порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки земельна ділянка площею 0,0578га, що розташована на території СТ "Сокіл" Рясне-Руської сільської ради та призначена для ведення садівництва не була вільною при вирішенні питання про надання дозволу на розробку технічної документації та її передачу ОСОБА_4 , наявний факт порушення вимог земельного законодавства державним органом, до повноважень якого було віднесено вирішення вказаного питання станом на день прийняття оскаржуваних рішень. Дана обставина також є суттєвим порушенням прав позивача щодо оформлення права власності на земельну ділянку.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, з огляду на те, що передача спірної земельної ділянки у власність іншій особі, зокрема ОСОБА_4 є неправомірним, оскільки державний акт, на підставі якого позивачка є власником наданої у власність ОСОБА_5 земельної ділянки є чинним, а також державна реєстрація спірної земельної ділянок на ім`я ОСОБА_4 проведена без урахування того, що на той час вказана земельна ділянка не була вільною, так як перебувала у приватній власності позивачки, а тому проведення державної реєстрації на ім`я ОСОБА_4 є неправомірним та порушує права позивачки.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує, що прийняття рішення про передачу у приватну власність фізичній особі земельної ділянки, що належать іншій фізичній особі, фактично позбавляє особу, яка первинно набула право власності на земельну ділянку, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом власності, позбавляє особу загалом правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі приватної власності. Отже, є втручанням у право на мирне володіння майном.

Відповідно до наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсним та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Львівській області від 30.07.2014 року № 13-1241/16-14-СГ та від 02.10.2014 року № 13-1241/16-14-СГ.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Розглядаючи спори про витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи те, що спірна земельна ділянка неправомірно, в порушення чинного законодавства, була передана у власність ОСОБА_4 , дійшов правильного висновку про витребування земельної ділянки, площею 0,0570 га, кадастровий номер :02:000:2246 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Рясне-Руської сільської ради в садівничому товаристві "Сокіл", у останнього власника - відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Тому колегія суддів погоджується з висновками районного суду про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 на підставі статей 387, 388 ЦК України, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, проте що вимоги про недійсність та скасування свідоцтва про право власності на землю та договору дарування ОСОБА_3 не заявлялися та такі залишаються чинними, що виключає витребування земельної ділянки від ОСОБА_1 , оскільки, за положеннями зазначених вище норм права, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужено попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод спірного майна недійсними.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради від 17 жовтня 1994 року, Державного акта на землю серії ЛВ 5018 від 28 жовтня1996 року та його дубліката.

Так, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що позивачкою не долучено жодного доказу на підтвердження того, що на час ухвалення рішення сільської ради земельна ділянка перебувала в її користуванні, не зазначено та не підтверджено належними доказами, яким чином оспорюваним рішенням сільської ради було порушено її права на час його ухвалення та яким чином скасування рішення та державного акту відновить її порушені права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

Наведений висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/1413/19 та від 26 серпня 2021 року у справі № 924/949/20.

Результат аналізу вищезазначених норм процесуального права, а також статей 15, 16 ЦК України, статті 152 ЗК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує порушення своїх прав, зокрема, що оскаржуване рішення Рясне-Руською сільською радою від 17 жовтня 1994 року, та виданий Державний акт на землю серії ЛВ 5018 від 28 жовтня1996 року, якими у власність ОСОБА_5 була передана земельна ділянка, безумовно зачіпає інтереси ОСОБА_1 та порушує її права, як власника земельної ділянки.

Проте, судом встановлено, що оскаржуване рішення Рясне-Руськії сільської ради від 17 жовтня 1994 року та виданий на основі рішення Державний акт на землю серії ЛВ 5018 від 28 жовтня1996 року, були видані задовго до набуття ОСОБА_1 права власності на вищевказану земельну ділянку.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей про те, що діями сільської ради щодо надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки на час ухвалення оскаржуваного рішення було чи могло бути порушено права ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження оспорюваною земельною ділянкою, оскільки право власності на таку вона набула лише в 2015 році.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду пешої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю її порушеного права.

Суд вірно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, дав правильну правову оцінку зібраним у справі доказам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра