ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/718/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У червні 2018 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що під час спільного проживання чоловік ОСОБА_1 психологічно тиснув на неї, ревнував до родичів і друзів, обмовляв її перед ними, ображав та принижував, застосовував фізичну силу, часто нецензурно лаявся у присутності сина, якого також лаяв і штовхав, у стані алкогольного сп`яніння вибивав двері у кімнату, де вони з сином ховались. Роздратування чоловіка також викликав факт створення нею у 2015 р. АТ-компанії та її відмова від переїзду на постійне місце проживання до Автономної Республіки Крим, де мешкає його мати, та від надання безстрокової довіреності на вивезення дитини за кордон. У подальшому чоловік під примусом помістив її на лікування до психіатричної лікарні. Через кілька днів вона з батьками пішла з лікарні та пройшла незалежні обстеження у невропатолога та психіатра. За цей час чоловік поміняв замки у вхідних дверях їх спільного помешкання, у зв`язку з чим вона втратила можливість бачити дитину та спілкуватися з нею. У травні 2018 р. вона дізналась, що чоловік подав до суду заяву про визнання її недієздатною на підставі сфальсифікованих медичних документів.

ОСОБА_2 посилалась на те, що через прояви агресії та залякування з боку батька син дуже його боїться, натомість до неї син проявляє більшу прихильність і почувається поряд з нею щасливим, вона має достатній дохід для самостійного виховання сина, за місцем свого фактичного проживання створила йому належні умови для навчання, проживання і відпочинку. ОСОБА_2 вважала, що з нею сину буде краще, а аморальна поведінка відповідача може зашкодити розвитку дитини

ОСОБА_1 вимоги первісного позову не визнав та пред`явив зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з ним.

Мотивував свої вимоги тим, що нестабільний стан психіки матері створює загрозу нормальному психічному здоров`ю дитини та унеможливлює її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Просив урахувати, що він опікувався вихованням та розвитком сина від самого народження, між ними склалися теплі сімейні стосунки, засновані на любові, турботі та взаємній повазі, за місцем його проживання син має міцні соціальні зв`язки, оскільки тут він виріс, відвідував дитячий садок, школу, гуртки, медичну клініку. До 09.09.2018, коли мати силою відібрала у нього сина, саме він забезпечував йому належні та комфортні умови виховання та розвитку, оплачував навчання у приватній школі, підтримував постійний зв`язок з педагогами, водив дитину на заняття футболом, плаванням, сквошем, до технічної студії, разом вони відвідували різні освітні, оздоровчі та розважальні заклади, забезпечував туристичний відпочинок та оздоровлення (т. 1 а.с. 76-84).

На виконання вимог частини п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування в особі Печерської районної у м. Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання спору, яким рекомендував визначити місце проживання дитини з матір`ю (т. 3 а.с. 187-189).

Зважаючи на повторну неявку ОСОБА_2 в судове засідання, відсутність заяви про розгляд справи без її участі та подання нею заяви про залишення позову без розгляду ухвалою суду від 14.09.2023 первісний позов залишено без розгляду, а відтак рішення у цій справі ухвалюється за результатами розгляду по суті вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання місця проживання дитини з батьком.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою від 23.07.2018 суд відкрив провадження у справі, залучив до участі у ній Службу у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання 14.12.2018 (т. 1 а.с. 53-54).

02.01.2018 від ОСОБА_1 надійшли зустрічна позовна заява та відзив на первісну позовну заяву (т. 1 а.с. 76-84, т. 2 а.с. 131-141).

31.01.2019 від ОСОБА_1 надійшли клопотання про призначення судової психологічної експертизи з метою з`ясування індивідуально-психологічних особливостей кожного з батьків, їх ставлення до виконання батьківських обов`язків та особистої прихильності дитини до кожного з них, заява про забезпечення зустрічного позову та заява про виклик свідків (т. 2 а.с. 142-145, 146-176, 177-180, 181-182).

В підготовчому засіданні 31.01.2019 суд прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, залучив до участі у справі службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, встановив строки для подання заяв по суті справи та відклав підготовче засідання на 15.03.2023 (т. 2 а.с. 185-187).

Ухвалою від 31.01.2019 суд вжив заходи забезпечення зустрічного позову - заборонив ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну місця проживання дитини, та вивозити дитину за межі України (т. 2 а.с. 191-192).

26.02.2019 від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання про залучення до участі у справі Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації (т. 2 а.с. 209).

14.03.2019 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (т. 2 а.с. 211-213).

В підготовчому засіданні 15.03.2019 суд виключив з числа учасників справи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької та Голосіївської районних в м. Києві державних адміністрацій та залучив до участі у справі орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (далі також - орган опіки та піклування) для надання передбаченого статтею 19 Сімейного кодексу України письмового висновку щодо розв`язання спору, зобов`язав орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації перевірити умови проживання, виховання та навчання дитини, долучив до матеріалів справи додаткові докази та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 19.04.2019 (т. 2 а.с. 237-239, 240-241).

20.03.2019 від представника ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення зустрічного позову (т. 3 а.с. 2-16).

Ухвалою від 20.03.2019 суд вжив заходи забезпечення зустрічного позову - зобов`язав матір ОСОБА_2 надавати батьку ОСОБА_1 безпосередній контакт для спілкування з малолітнім сином два рази на тиждень протягом однієї години за домовленістю у присутності представників органу опіки та піклування чи представників служби у справах дітей (т. 3 а.с. 29-30).

09.04.2019 від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов акт обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 39, 40).

17.04.2019 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (т. 3 а.с. 42-44).

В підготовчому засіданні 19.04.2019 суд долучив до матеріалів справи додаткові докази, задовольнив клопотання про виклик та допит свідків, відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи та постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в судовому засіданні 14.06.2019 (т. 3 а.с. 76-78).

13.06.2019 від представника ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про приєднання письмових доказів (т. 3 а.с. 94-99, 105-109).

В судове засідання 14.06.2019 ОСОБА_2 та її представник не з`явилися без повідомлення причин неявки, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 19.07.2019 (т. 3 а.с. 130).

В судовому засіданні 19.07.2019 представник ОСОБА_2 заявила клопотання про приєднання письмових доказів, яке суд задовольнив частково, та у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування відклав розгляд справи на 13.09.2019 (т. 3 а.с. 161-162).

Після судового засідання від органу опіки та піклування надійшло повідомлення про відкладення розгляду питання щодо надання письмового висновку щодо розв`язання спору до отримання результатів психоемоційного обстеження дитини та медіації між батьками (т. 3 а.с. 164-165).

29.08.2019 від органу опіки та піклування надійшла інформація про стан виконання ухвали суду про забезпечення зустрічного позову (т. 3 а.с. 169-185).

12.09.2019 від органу опіки та піклування надійшов письмовий висновок щодо розв`язання спору (т. 3 а.с. 187-189).

В судовому засіданні 13.09.2019 суд визнав потрібним, щоб представник органу опіки та піклування дав особисті пояснення по суті спору, витребував акт обстеження умов проживання дитини за зазначеною у висновку адресою її місця проживання ( АДРЕСА_2 ) та з наведених підстав відклав розгляд справи на 02.10.2019 (т. 3 а.с. 191-192).

23.09.2019 від органу опіки та піклування надійшов лист, згідно з яким у письмовому висновку щодо розв`язання спору була допущена технічна помилка, яка полягає у невірному зазначенні адреси місця проживання дитини (т. 3 а.с. 197).

02.10.2019 від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення щодо висновку органу опіки та піклування (т. 3 а.с. 200-209).

В судове засідання 02.10.2019 ОСОБА_2 та її представник не з`явилися без повідомлення причин неявки, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 25.10.2019 (т. 4 а.с. 1).

21.10.2019 від представника ОСОБА_2 адвоката Бордунової Н. О. надійшло повідомлення про розірвання договору між ними (т. 4 а.с. 14).

В судовому засіданні 25.10.2019 представники ОСОБА_1 заявили повторне клопотання про призначення психологічної експертизи, що було підтримане ОСОБА_2 (т. 4 а.с. 20-21).

За результатами розгляду цього клопотання ухвалою від 25.10.2019 суд призначив у справі психологічну експертизу, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, та зупинив провадження у справі (т. 4 а.с. 23-26).

23.01.2020 від ОСОБА_2 надійшла заява про залишення її позову без розгляду (т. 4 а.с. 35).

21.02.2023 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок за результатами проведення судової психологічної експертизи (т. 4 а.с. 49-63).

Ухвалою від 06.03.2023 суд поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в судове засідання 29.03.2023 (т. 4 а.с. 64).

24.03.2023 від органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи у відсутність його представника разом з копією акту опитування дитини від 16.03.2023 (т. 4 а.с. 79-83).

28.03.2023 від представника ОСОБА_1 адвоката Войнаровської О. І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав перебування її у відрядженні (т. 4 а.с. 85).

В судове засідання 29.03.2023 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 24.04.2023 (т. 4 а.с. 89).

В судове засідання 24.04.2023 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 22.05.2023 (т. 4 а.с. 97).

В судовому засіданні 22.05.2023 суд за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 відклав розгляд справи на 15.06.2023 (т. 4 а.с. 104-105).

В судовому засіданні 15.06.2023 суд допитав свідка з боку ОСОБА_1 ОСОБА_5 та за клопотанням представника ОСОБА_4 відклав розгляд справи на 14.09.2023 (т. 4 а.с. 115-116).

В судове засідання 14.09.2023 учасники справи не з`явилися, будь-яких заяв та клопотань від сторін та їх представників не надходило.

З огляду на те, що ОСОБА_2 повторно не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин неявки та не подала заяву про розгляд справи без її участі, а в матеріалах справи наявна її заява про залишення позову без розгляду, 14.09.2023 суд постановив ухвалу про залишення первісного позову без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 257ЦПК України.

Неявка ОСОБА_1 та/або його представника в судове засідання не є повторною в розумінні положень частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257ЦПК України, а тому з урахуванням тривалості перебування справи в провадженні суду та достатності доказів для прийняття обґрунтованого рішення, суд визнав за можливе розглянути вимоги зустрічного позову за відсутності учасників справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 (далі також - позивач, батько) та ОСОБА_2 (далі також - відповідачка, мати) з 18.06.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2019.

Сторони є батьками малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - дитина, син, ОСОБА_3 ).

До грудня 2017 р. сторони разом з дитиною мешкали за зареєстрованим місцем їх проживання у трикімнатній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить матері позивача (т. 3 а.с. 19).

За вказаною адресою створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дитини, а саме: у квартирі зроблений ремонт, для дитини є окрема кімната з усіма необхідними меблями - ліжком, столом для навчання та шафою, у кімнаті знаходяться іграшки та особисті речі дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 14.09.2018, який було складено спеціалістом служби у справах дітей КМДА за клопотанням Дарницького УП ГУ НП у м. Києві (т. 2 а.с. 106).

В період з 20.12.2017 по 26.12.2017 ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні в територіальному медичному об`єднанні «Психіатрія» з діагнозом «Неврастенія. Астено-невротичний синдром», що підтверджується епікрізом з медичної карти стаціонарного хворого та довідкою цієї медичної установи (т. 1 а.с. 35, 100).

26.12.2017 відповідачка покинула лікарню, після чого без відома позивача забрала сина зі школи та зникла з ним у невідомому напрямку, вимкнувши телефон.

У зв`язку з цим позивач звернувся до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про встановлення місцезнаходження дружини та сина (т. 1 а.с. 101).

З пояснень сторін та змісту їх переписки у додатку «Вайбер» вбачається, що02.01.2018 поліцейські відшукали дитину та передали її батьку, а мати з цього часу була позбавлена можливості бачити сина та спілкуватися з ним (т. 1 а.с. 116-123).

У березні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою окремого провадження, у якій просив визнати ОСОБА_2 недієздатною (цивільна справа № 753/4146/18), проте рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2018 та постановою Верховного Суду від 22.05.2019, було відмовлено у задоволенні заяви (т. 2 а.с. 136-154).

Рішення суду у цій справі мотивовані тим, що ОСОБА_2 є психічно здоровою, під час розгляду справи в залі суду поводила себе розумно, надавала відповіді на питання виважено, стримано та обдумано, при цьому посилалась на приховані наміри її чоловіка вплинути таким чином на вирішення майнових та немайнових питань подружжя.

У липні 2018 р. ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 позов про відібрання дитини від батька і передання її матері (цивільна справа № 753/12521/18, далі - справа про відібрання дитини).

В судовому засіданні у справі про відібрання дитини з`ясувалося, що 09.09.2018 ОСОБА_2 із застосуванням сили відібрала сина у батька, і з того часу дитина проживає з нею (т. 1 а.с. 103-111, 114, 115).

На цій підставі 04.10.2018 суд постановив ухвалу про закриття провадження у справі про відібрання дитини у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У позовній заяві про визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 зазначала місцем свого фактичного проживання помешкання її батьків ( АДРЕСА_4 ), однак на стадії підготовчого провадження було отримано відомості про те, що відповідачка з дитиною переїхали в орендоване житло за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ухвали суду від 15.03.2019 спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації було обстежено житлово-побутові умови проживання дитини за вищевказаною адресою, про що складено відповідний акт (т. 3 а.с. 40).

Зі змісту цього акту вбачається, що у двокімнатній квартирі дитині виділена окрема кімната, умеблювання якої (два столи та диван) потребує доповнення шафою та поличками для книжок, а ОСОБА_3 під час спілкування зі спеціалістом категорично відмовився від зустрічі з батьком та не погодився проживати з ним повідомивши, що батько ображав його, називав словами, які він не буде повторювати, бив його та матір.

Станом на жовтень 2018 р. син сторін був учнем 2-А класу спеціалізованої школи «Тріумф» Дарницького району м. Києва, однак з 10.09.2018 перестав відвідувати школу та у подальшому, на підставі заяви матері від 26.09.2018, був переведений на дистанційне навчання (т. 1 а.с. 124).

Згідно з даними шкільних психологічних характеристик ОСОБА_3 його фізичний та розумовий розвиток відповідає віку, він має високі показники шкільної успішності, пізнавальної активності і допитливості та позитивної мотивації до школи, але спостерігається висока емоційна чутливість, схильність до глибоких внутрішніх переживань і ситуативної тривожності (т. 1 а.с. 186-188, 189-190).

Протягом 2017-2018 навчального року ОСОБА_3 відвідував технічну студію «Винахідник» і фітнес-клуб, впродовж першого тижня вересня 2018 р. - STEM-школу SNVENTOR, при цьому всіма організаційними та фінансовими питаннями займався батько (т. 1 а.с. 213-216, 217, 218).

За заявою матері від 17.10.2018 ОСОБА_3 було зараховано до 2 класу ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Всезнайко» за дистанційною формою навчання, а станом на вересень 2019 р. він навчався у 3 класі ліцею інформаційних технологій № 79 Печерського району м. Києва (т. 2 а.с. 234, 235, т. 4 а.с. 18).

Згідно з поясненнями позивача після відібрання у нього дитини відповідачка унеможливила будь-яке спілкування між ними, що підтверджується також змістом переписки сторін у додатку «Вайбер» (т. 3 а.с. 12-17).

За заявою батька про забезпечення зустрічного позову 20.03.2019 суд постановив ухвалу, якою зобов`язав матір передавати дитину батьку двічі на тиждень для спілкування протягом однієї години у присутності представників органу опіки та піклування чи служби у справах дітей.

За повідомленням органу опіки та піклування станом на 27.08.2019 вказана ухвала виконувалась належним чином, при цьому сторони погодились на проведення зустрічей батька з дитиною без присутності представника органу опіки та піклування (т. 3 а.с. 169-185).

Як пояснила в суді представник позивача (протоколи судових засідань від 22.05.2023 та від 15.06.2023), мати ОСОБА_2 відповідально відноситься до виконання ухвали суду про забезпечення позову, а тому жодних суперечок з приводу спілкування дитини з батьком на цей час між сторонами немає.

Дослідженням доказів, наданих на підтвердження особи батька, установлено, що у його власності є квартира у Подільському районі м. Києва (т. 3 а.с. 18), на момент виникнення цього спору він був учасником, кінцевим бенефіціарним власником та керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Вал Софтвер», частка позивача у статутному капіталі - 40%, основний вид діяльності - комп`ютерне програмування (т. 2 а.с. 114-117).

Обсяг доходу товариства за І-ІІІ квартали 2018 р. склав 1 448 942,61 грн, за І квартал 2019 - 1 072 912,92 грн, а середньомісячна заробітна плата позивача на посаді керівника за період з січня по травень 2019 р. - 4 840 грн (т. 2 а.с. 118-119, т. 3 а.с. 216).

Допитаний як свідок товариш позивача та друг сім`ї сторін ОСОБА_5 повідомив суду, що відносини між ОСОБА_1 і його сином завжди були приязними і теплими, разом вони проводили багато часу, а в період, коли проживали удвох, батько присвячував сину увесь свій вільний час. Як пояснив свідок, його товариш ніколи не зловживав алкоголем і не вчиняв домашнього насильства, а ствердження його дружини про протилежне є нічим іншим як проявом загострення її психічної хвороби.

З метою з`ясування індивідуально-психологічних особливостей кожного з батьків, їх ставлення до виконання батьківських обов`язків та особистої прихильності дитини до кожного з них суд призначив судову психологічну експертизу.

За результатами проведення судової психологічної експертизи отримано висновок експертів № 32102/32103/19-61 від 02.02.2023, згідно з яким ОСОБА_1 за своїми індивідуально-психологічними особливостями здатен створити оптимальні умови для розвитку і виховання дитини (т. 4 а.с. 51-63)

З висновку експертів вбачається, що мати з дитиною на дослідження не з`явились, у зв`язку з чим не представилось можливим надати відповіді на низку поставлених судом питань, а саме щодо: впливу сімейної ситуації, індивідуально-психологічних особливостей сторін, особливостей їх виховної поведінки на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя їх сина; здатності матері створити оптимальні умови для розвитку та виховання сина; морально-психологічного ставлення дитини до кожного з батьків; відповідності рекомендованого органом опіки та піклування місця проживання дитини з матір`ю бажанню дитини, її психічному, фізичному та етичному розвитку.

16.03.2023 орган опіки та піклування опитав ОСОБА_3 з використанням додатку «Вайбер», про що було складено акт опитування дитини (т. 4 а.с. 81).

За змістом цього акту хлопчик пояснив, що проживає разом з матір`ю у баби та діда на Оболоні, іноді приїжджають на Печерськ, а з батьком спілкується майже щодня по телефону та у вільний час бачиться з ним, при цьому мама не перешкоджає таким зустрічам та спілкуванню. На питання, з ким він хоче проживати, повідомив, що хоче проживати з мамою.

IV. Норми права і мотиви їх застосування.

Стаття 7 Сімейного кодексу України (далі - Сімейний кодекс) визначає загальні засади регулювання сімейних відносин, до яких, зокрема належать: рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України; здійснення регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 171 Сімейного кодексу закріплене право дитини бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, зокрема при вирішення спору щодо її місця проживання.

Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій статті 9 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципамидитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Правовідносини батьків щодо визначення місця проживання дитини врегульовані статтею 160 Сімейного кодексу, згідно з якою місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що принцип рівності прав батьків щодо дитини є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

За обставинами справи установлено, що з моменту виникнення між сторонами спору щодо місця проживання дитини пройшло майже шість років, з яких останні п`ять років дитина безперервно проживає з матір`ю.

У 2019 р. питання визначення місця проживання сина сторін було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитиниПечерської районної в м. Києві державної адміністрації, на засіданні якої хлопчик висловив бажання проживати з матір`ю та бачитись з батьком.

З урахуванням думки ОСОБА_3 орган опіки та піклування надав висновок, у якому визнав за доцільне визначити місце його проживання з матір`ю.

У 2023 р. в рамках ініційованої органом опіки та піклування процедури заслуховування думки дитини син сторін, який на цей час має повних 13 років, повідомив, що бажає і надалі проживати з матір`ю.

Така послідовна позиція ОСОБА_3 означає, що він більше прихильний до матері та між ними існує міцний емоційний і духовний зв`язок.

Належних та достатніх доказів на підтвердження наявності обставин, які унеможливлюють проживання дитини з матір`ю, суду не надано, а тому бажання самої дитини і є тим найвагомішим аргументом, який свідчить не на користь визначення його місця проживання з батьком.

Слід також зазначити, що через п`ять місяців сину сторін виповниться 14 років, після чого він буде вправі самостійно визначати місце свого проживання.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним та відмовляє у їх задоволенні.

За внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи обставин, таке рішення цілком відповідає умові якнайкращого забезпечення інтересів дитини, яка залишиться проживати під материнським доглядом та опікою, у звичному для неї соціально-підтримуючомусередовищі, та буде позбавлена негативних психоемоційних переживань, пов`язаних зі зміною місця проживання, школи, відірваності від звичного оточення та друзів-однолітків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 01.12.2023.