Справа № 158/1854/22
Провадження № 2/0158/20/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2023 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідачів ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Луцької міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Тетяна Олександрівна про визнання недійсним рішення в частині приватизації земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та визнання недійсним договору дарування,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ), Луцької міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Тетяна Олександрівна (далі - приватний нотаріус Грудзевич Т.О.) про визнання недійсним рішення в частині приватизації земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та визнання недійсним договору дарування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що діду позивача ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 ) та бабі позивача ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 ) належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний будинок відносився до категорії колгоспного двору, тому для його утримання та ведення господарства останніми було отримано близько пів гектара землі. У 1976 році біля будинку АДРЕСА_1 було самочинно, без отримання будь-якої документації, побудовано будинок за АДРЕСА_2 . У зазначений період в користуванні будинку АДРЕСА_2 не було жодної земельної ділянки. Після смерті діда ОСОБА_6 та баби ОСОБА_7 позивач залишився єдиним зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1 та став єдиним власником даного будинку, головою означеного колгоспного двору.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.10.2018 за позивачем визнано право власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 . Під час оформлення права власності позивач дізнався, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1060, на якій розташований будинок, вже була приватизована матір`ю позивача ОСОБА_8 (далі ОСОБА_8 ) на підставі рішення Жидичинської сільської ради №10 від 14.11.1996, яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,27 га для ведення особистого підсобного господарства. На підставі вказаного рішення ОСОБА_8 11.11.1997 видано державний акт на право приватної власності на землю.

В подальшому на підставі договору дарування земельної ділянки від 06.12.2011 ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельну ділянку, загальною площею 0,52 га, передану для обслуговування житлового будинку (0,25 га) з кадастровим номером :01:001:160 та ведення особистого підсобного господарства з кадастровим номером :01:001:1061.

На думку позивача, ОСОБА_8 набула зазначену вище земельну ділянку всупереч своїй волі, а саме внаслідок фальсифікування документів ОСОБА_5 або членами його родини, які працювали у сільській раді. З аналізу витягів погосподарської книги за період з 1977 по 2005 роки по будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 , можна простежити безпідставний перехід права власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказанні будинки, до будинку АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведене, позивач просить визнати недійсними рішення Жидичинської сільської ради народних депутатів №10 від 14.11.1996 в частині приватизації земельної ділянки на ОСОБА_8 , державний акт на право власності на землю серії ІV-ВЛ №031681, а також визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 06.12.2011, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Грудзевич Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №1228.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.09.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ( ОСОБА_4 ) позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що позивач помилково зазначає, що набув право власності на будинок АДРЕСА_1 як голова колгоспного двору, оскільки із постанови Волинського апеляційного суду від 16.06.2021 у справі №158/203/20 слідує, що позивач набув право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом. Вказує, що позивач право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстрував лише 20.12.2018, однак просить скасувати рішення та акт про право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_2 .

На думку представника відповідача, позивачем обрано неправильний та неефективний спосіб захисту своїх інтересів, оскільки визнання недійсними рішення Жидичинської сільської ради народних депутатів, державного акта на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 жодним чином не поновить права позивача, які, враховуючи обставини справи, не були порушені вказаними документами.

Твердження позивача про службове підроблення та інші фальсифікації документів не підтверджені жодним доказом. Земельна ділянка по АДРЕСА_2 була отримала ОСОБА_8 у 1996 році на підставі належним чином розробленої землевпорядної документації, для обслуговування житлового будинку, в якому вона проживала.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 не є стороною договору дарування земельної ділянки від 06.11.2011, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , не є власником майна, яке було предметом вказаного договору, тому оспорюваний договір не стосується його прав та обов`язків.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що на підставі ст. 30 Земельного кодексу України (далі ЗК України) 1990 року він як останній член колгоспного двору набув право власності як на будинок АДРЕСА_1 , так і на земельну ділянку, на якій він розташований. Жидичинською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення в частині передачі у власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,52 га не було взято до уваги його право приватизації земельної ділянки, яка була у користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та яка перейшла до нього у встановлений законом спосіб.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.02.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Тетяну Олександрівну.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.03.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.05.2023 витребувано з Ківерцівського районного суду Волинської області цивільну справу №158/203/20 за позовом ОСОБА_1 до Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Жидичинської сільської ради та державного акту на право власності на землю.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також пояснив, що після того як прийшов з армії дід з бабою зареєстрували його у себе в будинку АДРЕСА_1 . Після одруження змінив місце проживання, однак постійно обробляв землю, яка знаходилась біля будинку АДРЕСА_1 , сплачував за неї податки. Після того як почав оформляти право власності на будинок дізнався, що мати подарувала земельні ділянки невістці та іншому сину. Крім того, вважає, що виданий на ім`я його матері державний акт на право приватної власності на землю є підроблений.

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що рішення про приватизацію є незаконним, оскільки на земельній ділянці розташований будинок АДРЕСА_1 , який належить позивачу. Про порушення своїх прав позивач дізнався лише у 2018 році і одразу звернувся до суду, однак спочатку визначив неправильний склад учасників.

Представник відповідачів у судовому засіданні просив у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_8 на праві приватної власності і належить до будинку АДРЕСА_2 . Відповідачі отримали дану земельну ділянку за договором дарування, укладеним із ОСОБА_8 . Також зазначив, що позивач набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у 2018 році після того як його довірителі вже були власниками земельної ділянки. Крім того, вказав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його права порушені, а також того, що відповідачі набули у власність земельну ділянку незаконним способом.

Представник відповідача (Луцької міської ради) в судове засідання не прибув, хоча відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неприбуття суд не повідомив.

Третя особа у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗК України (тут і надані в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Згідно із ст. 17 ЗК України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 23 ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.10.2018 у справі №158/1739/18 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2018 №150567203 житловий будинок із надвірними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.15).

Із протоколу № 10 засідання сесії Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 14.11.1996 слідує, що на даному засіданні було прийнято декілька рішень, в тому числі рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідно до заяв громадян (додатки 1, 2, 3), серед яких є ОСОБА_8 (а.с.35-42).

На підставі вказаного рішення Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області 11.11.1997 видано ОСОБА_8 державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 031681 (а.с.43).

Відповідно до договору дарування від 06.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №1228, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/2 частці кожному земельної ділянки загальною площею 0,52 га, переданої для обслуговування житлового будинку (0,25 га) та ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області, кадастрові номери :01:001:1060, :01:001:1061 (а.с.16-17).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що земельну ділянку, на якій знаходиться належний йому на праві власності будинок АДРЕСА_1 , було незаконно передано у приватну власність його матері ОСОБА_8 на підставі рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 14.11.1996.

Разом з тим, із даних погосподарських книг за період з 1995 року по 1996 роки слідує, що у користуванні за будинковолодінням АДРЕСА_1 , яке на даний час належить позивачу, було закріплено землі 0,08 га, а за будинковолодінням АДРЕСА_2 , належним ОСОБА_8 , було закріплено 0,50 га землі, а в період з 1997 року по 1998 рік за будинковолодінням АДРЕСА_1 - 0,20 га, а за будинковолодінням - 0,50 га землі (а.с.26-29).

Наведе спростовує твердження позивача про те, що на підставі рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 14.11.1996 ОСОБА_8 передано земельну ділянку, на якій знаходився будинок АДРЕСА_1 , який на даний час належить позивачу.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що належний позивачу будинок АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, яка була передана ОСОБА_8 на підставі рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 14.11.1996, суду не надано.

Також не надано суду доказів того, що земельну ділянку передано ОСОБА_8 внаслідок фальсифікування документів працівниками Жидичинської сільської ради.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що Жидичинська сільська рада при прийняті рішення від 14.11.1996 (протокол №10) в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_8 діяла не на підставі, не в межах повноважень чи не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також те, що вказаним рішенням порушені його права та інтереси. Відтак, відсутні правові підстави для визнання недійсним рішення Жидичинської сільської ради від 14.11.1996 (протокол №10) в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_8 .

Крім того, оскільки відсутні правові підстави для задоволення основної позовної вимоги, тому похідні позовні вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 139 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, тому понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають, а залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 12, 81, 158, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Луцької міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Тетяна Олександрівна про визнання недійсним рішення в частині приватизації земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та визнання недійсним договору дарування, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 грудня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; паспорт серії НОМЕР_1 виданий 07.05.2002 Ківерцівським РВ УМВС у Волинській області).

Відповідачі: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ),

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ),

Луцька міська рада Волинської області (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд. 19; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Тетяна Олександрівна (45200, Волинська область, Луцький район, м. Ківерці, вул. Паркова, буд. 13А).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова