Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5679/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вилоцької селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Боричок К.В. про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вилоцької селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Боричок К.В. про визнання права власності, вимоги якого уточнила.

Згідно позовних вимог просить визнати за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , та дві земельні ділянки площею 0,20 га та 1,52 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території с.Пушкіно Перехрестівської сільської ради.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 .

На випадок своєї смерті покійна ОСОБА_2 залишила заповіт на користь позивачки, який 20.05.2013 року було посвідчено секретарем виконавчого комітету Пушкінської сільської ради за реєстровим №36.

Місцем відкриття спадщини є с.Пушкіно Берегівського району, вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 02.02.2023 року №17.1-44/32.

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Покійній матері позивача на праві приватної власності належали дві земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території с.Пушкіно Перехрестівської сільської ради та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого майні позивач несе одноосібно.

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та втратою правовстановлюючого документу на землю за життя спадкодавця.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За запитом позивача в архівних матеріалах Відділу №4 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №016324 від 28.03.2001 року, який підтверджує належність на праві власності матері позивача цього об`єкту нерухомого майна (двох земельних ділянок з складу земель сільськогосподарського призначення).

За архівними даними КП «Виноградівське РБТІ» житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 рахується ще за покійним батьком позивача (чоловіком спадкодавця) ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В матеріалах інвентарної справи наявна копія свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 19.12.2000 року на підставі рішення голови Виноградівської райдержадміністрації №691 від 19.12.2000 року.

Мати позивача спадщину по смерті свого чоловіка прийняла, але набуття таких прав не оформила (свідоцтво про право на спадщину не отримала). У той же часч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття виникнення права на спадщину та винкнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (таку правову позицію відображено в постанові ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за заповітом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення нею повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.06.2016 року (а.с.12).

Мати позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 04.10.2022 року (а.с. 6).

Факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стверджується свідоцтвом про народження позивачки НОМЕР_3 від 12.05.1967 р. (а.с.4). та свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_4 НОМЕР_4 від 21.07.1984 року, згідно якого змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 5).

Мати позивачки ОСОБА_2 залишила заповіт на користь позивачки, який 20.05.2013 року було посвідчено секретарем виконавчого комітету Пушкінської сільської ради за реєстровим №36. Згідно вказаного заповіту все належне на день смерті майно і взагалі все, що буде належати на день смерті заповіла дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (.с.7).

Спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності належали дві земельні ділянки площею 0,20 га та 1,52 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території с.Пушкіно Перехрестівської сільської ради, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю Серія ЗК ІІ-ЗК №016324 від 28.03.2001 року (а.с.9-9 зв.).

Підтверджується також належність спадкодавцю права на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» №608 від 30.08.2023 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 19.12.2000 року на підставі рішення голови Виноградівської райдержадміністрації №691 від 19.12.2000 року.

Мати позивача спадщину по смерті свого чоловіка прийняла, але набуття таких прав не оформила (свідоцтво про право на спадщину не отримала). У той же час ч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З урахуванням зазначеного суд констатує, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя набула право власності на вказаний будинок, а відтак він входить до складу спадщини.

На час смерті позивачка проживала разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виконкому Вилоцької селищної ради №17.1-44/32 від 02.02.2023 року (а.с.8), а відтак у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняла.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. В оформлені спадщини нотаріусом відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.37)

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що в користь позивача спадкодавцем складено заповіт. Спадкоємець спадщину прийняв.

Належність спадкодавцю спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, спадщину прийняв, інші особи претензій до спадкового майна не ставлять, позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 право власності:

- на житловий будинок в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 1,52 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території с.Пушкіно Перехрестівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,20 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території с.Пушкіно Перехрестівської сільської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо