Номер провадження: 22-ц/813/5736/23
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Орловської Н.В.,,

секретар Зєйналова А.Ф.к,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду, в якому просить стягнути на його користь за Держави Україна кошти в сумі 50 000 грн за завдану шкоду.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до національного законодавства та на підставі рішення суду він мав право на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку на території Нерубайської сільської ради Одеського району, проте був позбавлений можливості його реалізувати.

Позивач вважав, що внаслідок недбалості Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/8675/20 істотно порушено норми процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію ним судового процесу, наданих процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні до суду своїх доказів. Фактично справу не було вирішено ухваленим рішенням в судовому провадженні (справа №420/8675/20) та не виконано державою позитивний обов`язок щодо забезпечення функціонування запровадженої системи виконання судових рішень, що призвело до обмеження конституційних прав позивача на судовий захист та знівелювало його сутність, внаслідок чого йому було завдано шкоди на суму 50 000 гривень.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження не відповідають обставинам справи та зроблені без урахування положень норм процесуального права, оскільки позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом до держави про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, якщо вважає, що діями чи бездіяльністю певних державних органів (в даному випадку Одеського окружного адміністративного суду) порушено його майнові або особисті немайнові права, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у низці судових рішень.

Крім того, вказав на те, що суд не врахував, що належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Одеський окружний адміністративний суд викладені в ній доводи не визнав, висновки суду щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі з тих підстав, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій суду (судді), пов`язаних з розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено, вважає правильними та такими, що відповідають як нормам процесуального права, що регулюють спірне питання, так і висновкам Верховного Суду, викладеним у відповідних постановах.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені шляхом доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу кожного (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України), (а. с. 27-29).

Голова Одеського окружного адміністративного суду Анатолій Радчук надіслав на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі представника суду.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , суд виходив з того, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій суду (судді), пов`язаних з розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах, зокрема від 24.11.2021року у справі №686/31901/19 та у справі №454/2468/21.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. В свою чергу за частиною п`ятою цієї статті цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

За відсутності підстав для застосування частини першої та п`ятої статті 1176 ЦК України, в інших випадках завдання шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц викладено висновок, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

ОСОБА_1 обставини завдання йому шкоди обґрунтовує буквально своєю незгодою з ухваленим Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/8675/20 судовим рішенням, яким йому відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження № 60652654 від 27.02.2020 року.

Позивач вважає, що внаслідок недбалості Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/8675/20 істотно порушено норми процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію ним судового процесу, наданих процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні до суду своїх доказів.

За частинами першою, одинадцятою статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (тут і далі в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12 березня 2009 року у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine)).

Схожий висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закони України не передбачають розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення до суду), стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду(судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц ( провадження № 14-185 цс 18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, (провадження14-399 цс 18),від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

Враховуючи підстави та зміст позову, норми процесуального законодавства, правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Посилання ОСОБА_1 , як на підставу для скасування ухвали Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року на те, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, є юридично неспроможними та необґрунтованими з огляду на те, що в кожній із зазначених ним справ позов не пред`явлено із підстав ухвалення судом рішення у справі та викладені у вказаних постановах висновки Верховного Суду стосуються з`ясування питання належних відповідачів та розгляду спору по суті, а оскаржувана ним ухвала суду першої інстанції постановлена з підстав передбачених пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України та судом першої інстанції при цьому враховано, що підставою позову не є передбачені статтею 1176 ЦК України обставини, при яких позивачеві завдана шкода, а йдеться про оцінку ухваленого судом по суті порушеного заявником питання рішення в іншій справі, що можливо здійснити лише в апеляційному або касаційному порядку.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм процесуального права із застосуванням сталої практики, викладеної раніше в постановах Великої Палати Верховного Суду, тож підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: П. Я. Ігнатенко

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року

Суддя Л.В. Пузанова