ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8040/23 Справа № 183/470/22 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2023 року в цивільній справі номер 183/470/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка по справі є колишньою дружиною позивача, шлюб із якою було розірвано згідно з рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року. Від спільного сумісного життя вони мають одну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року у справі №183/7334/20 з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання їхньої дитини ОСОБА_5 у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В даний час стягнення з нього на користь відповідачки частини всіх видів його доходу в якості аліментів на утримання їхньої дитини ставить його та інших його утриманців в дуже скрутне матеріальне становище.

Так, позивач в період часу з 21 травня 2010 року по 11 червня 2013 року знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Від спільного подружнього життя вони мають малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого він наразі сплачує аліменти у розмірі 1/5 частки всіх видів його доходу за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2013 року у справі №440/2864/12.

Окрім цього, після розірвання шлюбу із відповідачкою позивач 16 липня 2021 року одружився із ОСОБА_3 . На даний час позивач проживає з дружиною та двома її неповнолітніми дітьми - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В обох дітей його нинішньої дружини немає батьків, оскільки батько ОСОБА_10 - помер, а батько ОСОБА_11 взагалі був записаний зі слів матері на підставі ст. 135 СК України.

У зв`язку з вагітністю його дружина наразі не працює, знаходиться у соціальній відпустці.

Таким чином, єдиною особою, яка має доходи від підприємницької діяльності у сім`ї позивача, є тільки він, який вимушений повністю утримувати матеріально вагітну непрацюючу дружину та двох її малолітніх дітей.

Тому позивач вказує, що в якості аліментів він вже сплачує 1/5 частку доходів на утримання дитини від першого шлюбу, частку доходів на утримання дитини від шлюбу з відповідачкою, що на думку позивача буде перевищувати встановлений ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір стягнень у 50% його доходів.

Позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 згідно з судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року у справі №183/7334/20 на утримання їхньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини всіх видів його доходу до 1/8 частини всіх видів його доходу, починаючи з моменту винесення судового наказу 02 червня 2021 року, відкликавши з виконання цей судовий наказ.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів - задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року у справі №183/7334/20.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати частково заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2023 року та ухвалити по справі нове рішення, відповідно до якого повністю задовольнити заявлені позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального права, а саме ст. 182, 192 СК України.

Судом першої інстанції не було враховано, що в період часу з 21 травня 2010 року по 11 червня 2013 року позивач знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від спільного життя вони мають малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого позивач сплачує аліменти у розмірі 1/5 частки всіх видів його доходу за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2013 року у справі №440/2864/12.

Після розірвання шлюбу із відповідачкою позивач 16 липня 2021 року одружився із ОСОБА_3 , з якою наразі і проживає сумісно разом із двома її неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обох дітей його нинішньої дружини немає батьків, оскільки батько ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а батько ОСОБА_11 записаний за слів матері на підставі ст. 135 СК України.

Окрім цього, сама його дружина ОСОБА_3 на час звернення до суду із позовом та на момент винесення рішення по справі була вагітною від позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_6 народила дитину - ОСОБА_14 . ОСОБА_3 також ІНФОРМАЦІЯ_7 народила ще одну дитину ОСОБА_12 , батьком якого є позивач.

На даний час ОСОБА_3 не працює, знаходиться у соціальній відпустці.

У відповідності до наявних у справі медичних документів і позивач, і його дружина, і її син ОСОБА_11 мають низку захворювань, які потребують постійного нагляду з боку лікарів, відповідного лікування, що вимушує позивача нести додаткові витрати на придбання їм ліків та медичних препаратів.

Таким чином, суд першої інстанції невірно врахував зазначені обставини, які свідчать про

наявні у ОСОБА_1 важкі обов`язки з утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу, малолітньої дитини від шлюбу з відповідачкою, двох неповнолітніх дітей його дружини, самої вагітної дружини та їхньої народженої у 2023 році дитини.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Від відповідачки ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Вислоцька Г.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Новомосковського міськрайонного суду від 23.01.2023 року залишити без змін.

Судом першої інстанції було взято до уваги, що на утриманні позивача, крім дітей від попередніх шлюбів, на яких він сплачує аліменти, перебуває дружина ОСОБА_3 , яка знаходиться в декретній відпустці, їх спільна дитина, та двоє дітей нинішньої дружини від попередніх шлюбів, сімейний стан позивача дійсно змінився, що вплинуло і на його матеріальний стан.

Суд першої інстанції врахував, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини та теперішньої дружини ОСОБА_3 , сімейний та матеріальний стан позивача, як платника аліментів, змінився та у нього на утриманні перебуває нинішня дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, їх спільних двоє дітей, та двоє дітей нинішньої дружини від попередніх шлюбів, що потребують належного матеріального забезпечення, а також судом було враховано, що сторони мають рівні обов`язки з утримання дітей.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі наведені позивачем докази, врахував всі обставини вказаної справи та, всебічно розглянувши справу, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з частини заробітку (доходу) позивача до 1/5 частини щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 доводи апеляційної справи не визнала, просила судове рішення залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 107).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 111, 112).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача та третьої особи.

Заслухавши суддю - доповідача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року розірвано. Від шлюбу народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-10).

Відповідно до судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року, стягнуто з боржника, яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2013 року розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-11зв).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 листопада 2012 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 34).

Відповідно до свідоцтва про шлюб 16 липня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (а.с. 12).

ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14, 16).

Батько ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17).

Відомості про батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України (а.с. 18-18зв).

Відповідно до витягу з наказу №271 від 20.12.2021 року командира військової частини НОМЕР_1 дружина позивача ОСОБА_3 перебувала у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 17.12.2021 року по 21.04.2022 року (а.с. 20).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 52).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони мають рівні обов`язки з утримання дітей та після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , сімейний та матеріальний стан позивача, як платника аліментів, змінився, та у нього на утриманні знаходяться нинішня дружина ОСОБА_3 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку, двоє дітей нинішньої дружини від попередніх шлюбів - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та дитина від шлюбу з ОСОБА_16 , яка нарівні з синами від попередніх шлюбів потребує належного матеріального забезпечення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або

домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

З урахуванням змін, які були внесені до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року розірвано. Від шлюбу народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року стягнуто з боржника, яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2013 року розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 листопада 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 16 липня 2021 року ОСОБА_1

зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 .

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин,дійшов правильного висновку часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зменшення розміру аліментів до 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неврахування обставин, що на утриманні позивача перебувають діти його дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відомості про батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Батько ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тобто, позивач ОСОБА_1 не є батьком цих дітей.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них (ст. 121 СК України), зокрема і обов`язок з утримання дитини, факт проживання разом з дітьми не створює для нього обов`язку з їх утримання.

У випадку зміни зазначених обставин сімейного стану позивача, зокрема усиновлення двох неповнолітніх дітей його дружини ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) ОСОБА_1 матиме змогу у відповідності до положень ст. 192 СК України звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів.

Отже, наведені доводи з цього питання є необґрунтованими, тому не заслуговує на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 30 листопада 2023 року.

Суддя: