Справа № 465/6219/23 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/2633/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Змисла Марти Русланівни на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року в складі судді Мартьянової С.М. у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, поданої до пред`явлення позовної заяви до суду,-

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, поданої до пред`явлення позовної заяви до суду.

В заяві про забезпечення позову просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на автомобіль марки CHEVROLET (модель CAPTIVA), 2016 року випуску, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_1 , тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить потенційному відповідачу ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) із забороною відчуження автомобіля, внесення відомостей до державного реєстру обтяжень рухомого майна про накладання арешту.

В обґрунтування вимог заяви покликався на те, що з метою захисту своїх майнових прав, враховуючи вимоги статті 152 ЦПК України, має намір та зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову звернутись до Франківського районного суду міста Львова з позовом до заінтересованої особи ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в тому числі вищеозначеного автомобіля.

Зазначав, що в період з 13.12.2014 по 19.10.2021 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . У цей період сторони вчиняли спільно ряд значимих угод в інтересах сім`ї. Зокрема, 17.05.2017 заявником та заінтересованою особою придбано автомобіль марки CHEVROLET (модель CAPTIVA), 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною 798 960,00 грн, який за погодженням сторін був зареєстрований за ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданим центром 4647.

Вказаний автомобіль придбаний за кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін у справі, у сумі 360 000,00 грн, а також за кошти у сумі 438 960,00 грн, отримані ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_2 у кредит на підставі кредитного договору № 0152/05/2017/0290 від 27.06.2017, укладеного з ПАТ АБ «Укргазбанк», терміном кредитування з 27.06.2017 по 25.06.2021. Кредит погашено сторонами до закінчення терміну кредитування.

Після розірвання шлюбу автомобіль, який є спільним майном подружжя, залишився у користування заінтересованої особи, яка зобов`язувалася виплатити половину його вартості заявнику, проте станом на час звернення до суду ОСОБА_1 жодних дій не вчинила. Тому заявник має підстави вважати, що ОСОБА_1 має необмежені можливості прийняття рішень щодо спірного майна, в тому числі і шляхом його передачі третім особам у користування чи власність, вивезення автомобіля за межі України тощо. За таких обставин при ухваленні судом рішення у справі про поділ спільного майна подружжя заявник буде позбавлений можливості отримати належну йому 1/2 частку у спільному майні. Просив заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, поданої до пред`явлення позовної заяви до суду - задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб марки CHEVROLET, модель CAPTIVA, 2016 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , шляхом заборони на його відчуження, внесення відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про накладання арешту.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_1 , вважає, що така винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, зважаючи на те, що постановлена за відсутності достатніх доказів наявності ризиків утруднення чи неможливості виконати рішення суду у випадку задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя, що є умовою для застосування заходів забезпечення позову у відповідності до приписів ч.2 ст. 149 ЦПК України.

Додає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вчинення з боку ОСОБА_1 будь яких підготовчих дій спрямованих на відчуження спірного транспортного засобу, зокрема публікування інформації на продаж чи будь якої поведінки, з якої можна було б припускати про наявність таких ризиків, які дають обґрунтовані сумніви щодо добросовісності володіння таким авто.

Долучення до матеріалів справи лише доказів підтвердження віднесення автомобіля до складу спільного майна подружжя та покликання заявника на одноосібне використання такого авто ОСОБА_1 , за відсутності жодних доказів наявності ризиків відчуження такого майна та у зв`язку з цим неможливості виконання рішення суду про поділ майна подружжя, вказує на відсутність підстав для забезпечення позову у розумінні приписів ч.2 ст. 149 ЦПК України.

Окрім того, забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу є безпідставним у даній категорії справ, зважаючи на те, що у відповідності приписів ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу України для вчинення дій, пов`язаних із розпорядженням майном, яке належить до складу спільного майна подружжя здійснюється за нотаріальною згодою іншого з подружжя. Тому, за відсутності згоди другого з подружжя ОСОБА_1 не зможе на законодавчому рівні розпорядитись спільним майном. За усталеною судовою практикою відчуження транспортного засобу одним подружжя без згоди іншого не призводить до неможливості стягнення 1/2 частки вартості такого автомобіля.

Зважаючи на те, що в оскаржуваній ухвалі про забезпечення позову суд першої інстанції не конкретизував, на підставі яких доказів дійшов до висновку, що невжиття заходів щодо заборони транспортного засобу може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог про поділ спільного майна, підстав для застосування заходів забезпечення позову не було.

Вважає, що безпідставно вживаючи заходи забезпечення позову у цій справі, суд першої інстанції обмежив право скаржниці, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою передбачено, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном, що є додатковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали про забезпечення позову.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі в повному обсязі.

Учасники справи будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб учасників справи, які повторно не з`явилися в судове засідання.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в тому числі транспортного засобу, на який заявник просить накласти арешт, який був придбаний в період перебування сторін в шлюбі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, суд вважав, що накладання арешту, заборонивши будь-яким особам укладати будь-які угоди стосовно транспортного засобу марки CHEVROLET, модель CAPTIVA, 2016 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , здійснювати його відчуження, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, направлену на зміну власника цього автомобіля, є співмірним із заявленими позивачами вимогами та є достатнім заходом забезпечення позову.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На переконання колегії суддів, таким, достатньо обґрунтованим припущенням є можливість відповідача в принципі відчужити майно, тобто здатність визначати його подальшу юридичну долю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зокрема, можливість заявника подати заяву про забезпечення позову та його обов`язок після цього, врегульовано ст. 152 ЦПК України.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Із надісланих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (№465/6723/23).

Тобто предметом спірних правовідносин є дійсно майнові вимоги ОСОБА_2 щодо спірного рухомого майна, на яке судом накладено арешт із забороною відчуження автомобіля.

На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 зазначає, що транспортний засіб перебуває у користуванні ОСОБА_1 , на яку спірний автомоібль зареєстрований, тому у неї є необмежені можливості прийняття рішення щодо спірного майна, в тому числі і шляхом його передачі третім особам у користування чи власність, вивезення автомобіля зв межі України. За таких обставин при ухваленні рішення у справі про поділ майна подружжя заявник буде позбавлений можливості отримати належну йому 1/2 частку у спільному майні.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо рухомого майна, та зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, висновок місцевого суду про наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачці реального та ефективного виконання судового рішення, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є обґрунтованим.

Згідно із п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб чи забороною вчиняти певні дії (п. 2 цієї статті).

Заходи забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Викладені у заяві про забезпечення позову обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про поділ майна подружжя, в тому числі спірного автомобіля, свідчить про наявність спору між сторонами, а тому накладення арешту на вказане вище рухоме майно із забороною його відчуження, яке належить відповідачу, гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Відповідач, як власник вказаного автомобіля, при відсутності заборони чи арешту, має право в будь-який момент відчужити належне йому майно, а тому невжиття вказаного заходу забезпечення позову може призвести до відчуження даного майна відповідачем та утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім того, наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача у праві користування майном, обмеження стосується лише права відчуження спірного майна на час розгляду спору судом.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Змисла Марти Русланівни та залишення без змін ухвали Франківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Змисла Марти Русланівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк