Справа № 369/171/20
Провадження № 2/369/2399/23
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судового засідання Житар А.А.

за участю представника позивача Гуменюк І.І.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Цимбалюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»:

- заборгованість у розмірі 21 629,71 доларів США, що за курсом 23,98 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 складає 518 680,45 грн. станом на 28.11.2019 за кредитним договором № K2U0A1 від 29.09.2008, яка складається з наступного:

13 356,62 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

3 645,74 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

4 627,35 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 29.09.2008 уклали кредитний договір K2U0A1, згідно з яким АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 20 031,84 доларів США на термін до 27.09.2013, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_2 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором.

У відповідності до договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав ОСОБА_2 кредит у розмірі 20 031,84 доларів США.

У порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 28.11.2019 має заборгованість 100 776,32 доларів США, яка складається з наступного: 13 356,62 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3 645,74 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 627,35 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 79146,61 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивачем заявлено до стягнення суму 21 629,71 доларів США, яка складається з наступного: 13 356,62 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3 645,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 627,35 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язання за Договором K2U0A1 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 також було укладено Договір поруки.

Відповідно до умов Договору поруки, а саме: п. 5. Позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором K2U0A1.

Згідно з п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення.

З огляду на вказане позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 13.01.2020 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 03.12.2020 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2021 позовні вимоги було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь позивача Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № K2U0A1 від 29.09.2018 у розмірі 21629,71 (Долар США), що за курсом 23,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 складає 518680 грн. 45 коп., яка складається з наступного: 13356,62 (Долар США) заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3645,74 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4627,35 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь позивача Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" судовий збір у розмірі 7 780 (сім тисяч сімсот вісімдесят) грн. 21 коп.

22.08.2022 представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Цимбалюк Сергій Валеріанович подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2022 задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Цимбалюка Сергія Валеріановича про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості;

скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2021 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.12.2022 представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Цимбалюк Сергій Валеріанович подав відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не визнає у повному обсязі і вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач звернув увагу суду на те, що Договір поруки від 29.09.2008, укладений між Позивачем і ОСОБА_4 є припиненим з 29.09.2018 з огляду на положення п. 12 цього договору, що є підставою для відмови в задоволенні позову Позивачеві щодо стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів. Відповідач також зазначив, що Позивач не довів, що 29.11.2019 і в будь-який інший період з 29.08.2008 по 29.11.2019 Позивачем було направлено на адресу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення, що містило б письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №K2U0A1 від 29.09.2008, укладеним між Позивачем і ОСОБА_2 . Відповідач наголосив, що 5-річний термін позовної давності, встановлений сторонами у Кредитно-заставному договорі №K2U0A1 від 29.09.2008 сплив 28.09.2018, тому позов був поданий, з порушенням строків позовної давності.

03.01.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позов та вказує на те, що кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Відповідачем ОСОБА_3 01.02.2023 подано до суду заяву про забезпечення доказів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2023 було витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, ) належним чином засвідчену копію акту вилучення автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2004 року, д.н. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). У решті вимог заяви відмовлено.

21.03.2023 на виконання вимог ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2023 надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 24.03.2023 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 12.04.2023, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 08.05.2023 о 12 год. 30 хв.

У судове засідання 08.05.2023 представник позивача з`явився. Позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання з`явилися. Проти позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 08.05.2023 було оголошено перерву до 16 год. 30 хв. У подальшому учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_3 подала через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 29.09.2008 уклали кредитний договір № K2U0A1.

Згідно з договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 20 031,84 доларів США на термін до 27.09.2013, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: видав відповідачу кредит у розмірі 20031,84 доларів США.

Кредитним договором № K2U0A1 укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 передбачено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно відповідно до цього договору.

У порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

Відповідно до повідомлень від 29.11.2019 Позивачем було сформовано письмову вимогу до відповідачів із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором K2U0A1.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 28.11.2019 має заборгованість 100776,32 доларів США, яка складається з наступного: 13356,62 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3645,74 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4627,35 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 79146,61 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивачем заявлено до стягнення суму 21629,71 доларів США, яка складається з наступного: 13356,62 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3645,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4627,35 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

За умовами Кредитно-заставного договору №K2U0A1 від 29.09.2008 сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки тривалістю у 5 (пять) років.

3 матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язання за Договором №K2U0A1 від 29.09.2008 між Позивачем та ОСОБА_2 було передано у заставу автомобіль NISSAN X-TRAIL 2004 року д.н. НОМЕР_3

29.09.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № K2U0A1/1, предметом якого є порука поручителя перед кредитором за виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором від 29.09.2008.

За умовами пункту 12 договору поруки № K2U0A1/1 від 29.09.2008 сторони встановили, що порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором № K2U0A1 від 29.09.2008.

09.12.2013 позивачем був складений акт вилучення автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2004 року, д.н. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

З огляду на предмет та підстави позову, а також характер спірних правовідносин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та судову практику.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК України).

Доцільність використання того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання залежить від сутності забезпеченого зобов`язання. Для зобов`язань, що виникають з договору позики чи кредитного договору, які останніми роками набули масового характеру, найбільш прийнятними є гарантія, застава і порука, остання з яких є більш популярною, оскільки гарантія обмежена колом осіб, що можуть виступати гарантами, а застава не може застосовуватись у випадках відсутності майна, яке може бути передане у заставу. Поручителем же може бути будь-яка фізична або юридична особа, майнове становище і ділові якості якої не викликають сумнівів у кредитора.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час закінчення дії договору поруки, тобто 27.09.2018) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку

Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, від 14.09.2016 у справі № 6-1451цс16 і є наразі незмінною.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю(частина 1 стаття 258 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями визначеним строком виконання перебіг позовної давності 3 починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51).

У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

У Постанові ВП ВС від 22.05.2018 по справі № 369/6892/15-ц (14-96цс18) зазначено, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків.

Як вже було встановлено судом, строк дії кредитного договору №K2U0A1 закінчився 27.09.2013. За таких обставин заслуговують на увагу доводи наведені у відзиві на позовну заяву в тій частині, що саме з цієї дати слід обраховувати строк, визначений у пункті 12 договору поруки №K2U0A1/1.

За умовами пункту 12 договору поруки № K2U0A1/1, як вже зазначалося, порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто до 27.09.2018.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка датована 23.12.2019, а до суду вона потрапила (з огляду на відмітку канцелярії суду) 11.01.2020, тобто на момент такого звернення договір поруки був вже припинений.

Таким чином, Позивач не має права вимагати з ОСОБА_4 станом на 29.11.2019 повернення будь-яких грошових коштів, пов`язаних з фактом укладання Кредитного договору між Позивачем і ОСОБА_2 .

А отже, суд відмовляє із цих підстав у позові в частині вимог позивача до ОСОБА_4 .

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 дійсно порушив взяті на себе зобов`язання за кредитно-заставним договором №K2U0A1 від 29.09.2008 і у позивача є всі підстави для стягнення заборгованості.

Однак, позов був поданий після спливу позовної давності, строк якої закінчився 27.09.2018, при цьому, відповідачем було заявлено про застосування до вимог позивача наслідків закінчення строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Причини поважності пропуску позовної давності позивачем відсутні.

Отже, суд відмовляє в позові також і в частині вимоги позивача до ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

З урахуванням викладеного, у відповідності до Пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 251-254, 257, 261, 509, 526, 530, 553-554, 559, 599,610, 626, 628-629, 638, 654 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 18, 76-82, 141, 247, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна ДУБАС