РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/1301/21

Провадження № 22-ц/4815/481/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.

секретар Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Острозька міська рада Рівненської області, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2023 року повне судове рішення складено 30 січня 2023 року, у складі судді Назарука В.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Острозької міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області №580 від 09 квітня 2019 року «Про внесення змін у рішення сільської ради від 03 лютого 1994 року №75 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування», надання дозволу на виготовлення технічної документації із встановлення меж в натурі ОСОБА_2 (спадщина),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Острозької міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області №580 від 09 квітня 2019 року «Про внесення змін у рішення сільської ради від 03 лютого 1994 року №75 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування», надання дозволу на виготовлення технічної документації із встановлення меж в натурі ОСОБА_2 (спадщина)».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року вона є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (на даний час Острозька МТГ Рівненського району) Рівненської області як спадкоємець за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а інша 1/2 частина зазначеного житлового будинку належить їй на підставі договору дарування від 19 грудня 2017 року.

Зазначає, що згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель населеного пункту с.Вельбівно, проведеної у 2015 році, земельна ділянка, на якій розташований зазначений житловий будинок та господарсько-побутові будівлі фактично складається із двох земельних ділянок, а саме ділянки площею 0,0563 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1281 і відноситься до земель житлової та громадської

забудови (присадибна ділянка) та ні за ким не рахується і ділянки площею 0,0692 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267, відноситься до земель житлової та громадської забудови (присадибна ділянка) та ні за ким не рахується (загальний розмір земельних ділянок, на яких розташоване домоволодіння, становить 0,1255 га).

Вказує, що 14 лютого 2020 року звернулася до органу місцевого самоврядування з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1255 га, але рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району №906 від 12.06.2020 їй відмовлено в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і вказане рішення нею оскаржено до Рівненського окружного адміністративного суду.

В ході розгляду зазначеної справи їй стало відомо про наявність рішення Вельбівненської сільської ради №580 від 09 квітня 2019 року «Про внесення змін у рішення сільської ради від 03 лютого 1994 року №75 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування», надання дозволу на виготовлення технічної документації із встановлення меж в натурі ОСОБА_2 (спадщина)», за яким ОСОБА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , надано дозвіл на розроблення технічної документації на частину земельної ділянки, на якій знаходяться господарські приміщення та споруди, котрі належать їй на праві власності та є складовими будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що рішення Вельбівненської сільської ради №580 від 09 квітня 2019 року «Про внесення змін у рішення сільської ради від 03 лютого 1994 року №75 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування» вичерпало свою дію, що унеможливило внесення до нього змін в частині уточнення площі та цільового призначення земельних ділянок ОСОБА_4 , який на даний час помер, а отже втратив здатність мати цивільні права та обов`язки.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_4 відповідно до рішення від 03 лютого 1994 року №75 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування» на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» було передано у власність 0,60 га землі для ведення особистого підсобного господарства, вказує на незаконність рішення органу місцевого самоврядування, посилаючись на те, що всупереч вимогам ЗК України, він не отримав державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто не скористався своїм правом на приватизацію зазначеної земельної ділянки.

Вважає, що за таких обставин Вельбівненською сільською радою безпідставно надано дозвіл ОСОБА_2 , як спадкоємиці ОСОБА_4 , на розроблення технічної документації на земельні ділянки та при цьому посилається і на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_4 , отримала право лише на належні йому земельну частку (пай), майновий пай в СВК «Горинь» та грошові заощадження.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки до неї перейшло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 та посилаючись на положення ст.120 ЗК України, вважає, що має право на земельну ділянку розміром 0,1255 га, на якій розташоване зазначене будинковолодіння, яка відноситься до земель комунальної власності, в той час як Вельбівненська сільська рада передала одну із вказаних земельних ділянок ОСОБА_2 , як спадкоємцю ОСОБА_4 , хоча була зобов`язана передати обидві земельні ділянки їй.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки за життя ОСОБА_4 не виготовив державного акту на право власності на земельну ділянку, а отже у зв`язку зі

смертю не завершив процедуру приватизації землі, то зазначену процедуру завершує ОСОБА_2 , як його спадкоємиця і саме рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району від 09 квітня 2019 року №580 ОСОБА_2 , як спадкоємиці ОСОБА_4 , було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо становлення меж земельних ділянок в натурі та цим же рішенням внесено зміни в рішення Вельбівненської сільської ради №75 від 03 лютого 1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування». Таким чином, на переконання суду зазначене рішення Вельбівненської сільської ради №75 від 03 лютого 1994 року не було повністю реалізоване, а отже сільська рада мала право вносити в нього зміни, з врахуванням того, що такі зміни не порушують права ОСОБА_2 , як спадкоємиці ОСОБА_4 за заповітом.

Твердження позивачки про те, що оскільки до неї перейшло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 та посилаючись на ст.120 ЗК України, вона вважає, має право на земельну ділянку розміром 0,1255 га, на якій розташоване зазначене будинковолодіння, яка відноситься до земель комунальної власності, суд вважає помилковим, адже в судовому засіданні було встановлено, що батькові позивачки було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР на земельній ділянці площею 600 кв.м. виділеній з присадибних земель колгоспу, що також підтверджується планом забудови земельної ділянки площею 600 кв.м. в с.Вельбівне Острозького району, і оскільки ч.1 ст.120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення, а доказів того, що батько позивачки набув право власності на зазначену земельну ділянку суду не надано, то позивачка має право на земельну ділянку, яка лише призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, в розмірі, який не перевищує 0,06 га.

Суд також зазначає, що рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року не містить переліку надвірних будівель, право власності на які визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .. Такий перелік містить договір дарування від 19 грудня 2017 року, за яким ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Разом з тим, суд виходив з того, що сторонами не надано документів, які підтверджують, що будівництво надвірних будівель на земельній ділянці площею 0,0692 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267, проведено на законних підставах, в тому числі ОСОБА_3 , якому було дозволено будівництво лише одного сараю.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся адвокат Ярмольчук В.С., який діє від імені ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року у справі №1718/485/12, договором дарування від 19 грудня 2017 року, технічним паспортом на домоволодіння від 16 жовтня 2018 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких вказано, що при реєстрації права власності використовувалися технічний паспорт від 17 лютого 2011 року та інвентаризаційна справа № 362. Стверджує, що всі будівлі збудовано у 1983 році. Право власності позивача зареєстровано у законному порядку та ніким не оспорювалося. Враховуючи наведене, не погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачкою не надано документів, які підтверджують, що будівництво надвірних будівель на земельній ділянці площею 0,0692 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267, проведено на законних підставах. Посилаючись на положення ст. 120 ЗК

України, вважає, що при переході до позивача права власності на будинок з надвірними будівлями до неї перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій розміщено ці будівлі. Згідно переліку земельних ділянок та викопіюванням-планом, які є складовими технічної документації, земельна ділянка на якій розташований належний їй житловий будинок та господарсько-побутові будівлі складається фактично з двох земельних ділянок, а саме: 1) площею 0,0563 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1281; 2) площею 0,0692, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267. Обидві ділянки відносяться до земель житлової та громадської забудови (присадибна ділянка) і ні за ким не рахуються. Таким чином, загальний розмір земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння становить 0,1255 га. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення суду яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, яка заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за матеріалами Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок населеного пункту с.Вельбівне станом на 2015 рік по Вельбівненській сільській раді Острозького району, зокрема по вул.Гагаріна, обліковувались дві земельні ділянки: площею 0,0563 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1281, відноситься до земель житлової та громадської забудови (присадибна ділянка) і ні за ким не рахується та площею 0,0692 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267, відноситься до земель житлової та громадської забудови (присадибна ділянка) і ні за ким не рахується.

Позивач вважає, що має право на обидві земельні ділянки та має намір отримати їх у власність в порядку статті 123 ЗК України.

Предметом оскарження у справі є рішення Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області №580 від 09 квітня 2019 року «Про внесення змін у рішення сільської ради від 03 лютого 1994 року №75 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування», надання дозволу на виготовлення технічної документації із встановлення меж в натурі ОСОБА_2 (спадщина)».

Вказане рішення сільської ради стосується земельної ділянки, яка має інвентарний номер 1267.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 травня 2023 року було витребувано у відповідача повний текст оскарженого рішення ради. Вказаним рішенням : 1) внесено зміни у рішення сільської ради від 03 лютого 1994 року №75 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування» в частині визнання (уточнення) площі та цільового призначення земельних ділянок, що передані у приватну власність ОСОБА_4 , а саме: для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,60 га…» визначити як: - «для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд загальною площею 0,0692 га біля житлового будинку ОСОБА_1 в районі АДРЕСА_1 на території Вельбінівської сільської ради Острозького району Рівненської області», «для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1943 га, в тому числі: ділянка № НОМЕР_1 0,0943 га для ведення особистого селянського господарства, на північ від садиби ОСОБА_1 в с.Вельбівно ...; - ділянка № 2 0,0980 га для ведення особистого селянського господарства, на північ від садиби ОСОБА_1 в с.Вельбівно ..». 2) Надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), як спадкоємиці ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за

заповітом зареєстрованого в реєстрі № 143 від 09.02.2004 року, довідки виданої приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. № 699/02-14 від 09.09.2017 року: - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0692 га, біля житлового будинку ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1943 га в тому числі: ділянка № НОМЕР_1 0,0943 га для ведення особистого селянського господарства, на північ від садиби ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 0980 га для ведення особистого селянського господарства, на північ від садиби ОСОБА_1 в с.Вельбівно; за рахунок земель, які перебували у власності спадкодавця ОСОБА_4 на підставі рішення Вельбівненської сільської ради № 75 від 03.02.1994 року «Про передачу земельних ділянок у власність та постійне користування».

З матеріалів справи слідує, що рішенням Вельбівненської сільської ради №75 від 03 лютого 1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» ОСОБА_4 передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,60 га в с.Вельбівно.

Спадкоємицею ОСОБА_4 є ОСОБА_2 за заповітом згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі № 143 від 09.02.2004 року. Вказана обставина визнається сторонами справи, була встановлена неодноразово рішеннями судів в тому числі і у справі № 460/1304/19 та підтверджена довідкою приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. № 699/02-14 від 09.09.2017 року.

Приймаючи оскаржуване рішення Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області, виходила з того, і з такими доводами погодився суд першої інстанції, що ОСОБА_4 не виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку, в зв`язку зі смертю не завершив процедуру приватизації земельної ділянки, відповідно ОСОБА_2 , як спадкоємець має право завершити процедуру приватизації земельної ділянки.

Сторони визнають, що вказане рішення Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області ОСОБА_2 реалізовано та отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Судом першої інстанції встановленота не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 (яка є сестрою відповідачки ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 , який рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 вересня 2011 року був оголошений померлим.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 , який на даний час помер, є батьком ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_5 (мати позивачки).

Рішенням виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради № 25 від 10.05.2011 року було оформлено право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та 27.11.2011 року видано ОСОБА_2 свідоцтво право власності на нерухоме майно 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року, залишеним буз змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24.09.2013 року, в цивільній справі № 1713/1109/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 до

Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_7 визнано протиправним рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області № 25 від 10.05.2011 року «Про оформлення права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 » та визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1 , видане 21.07.2011 року виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 ..

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року (у справі № 1713/485/12), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року, визнано за ОСОБА_5 право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку садибного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 ;

визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 ;

в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_6 , Вельбінівська сільська рада Острозького району Рівненської області про визнання права власності на 1/2 частку садибного житлового будинку з господарська-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 за набувальною давністю відмовлено.

Відповідно до договору дарування від 19 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Бернацькою І.М. та зареєстрованого в реєстрі №1888, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар належну їй на підставі рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року у справі №1713/485/12 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, на даний час позивачці ОСОБА_1 належить цілий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки про те, що права позивачки ОСОБА_1 не порушені оскаржуваним рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області №580 від 09 квітня 2019 року, та не погоджуючись з доводами позивача, про те, що вона має право на земельну ділянку розміром 0,1255 га, (земельні ділянки під номером 1281 площею 0,0563 га, та під номером 1267 площею 0,0692 га), крім іншого взяв до уваги рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року (справа № 1713/1109/12) яким було встановлено, що «під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_3 в 1972-1974 роках було побудовано житловий будинок, якому присвоєно адресний номер: АДРЕСА_1 , забудовником якого виступав ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради депутатів трудящих Острозького району від 09 червня 1972 року, свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР та планом забудови земельної ділянки. Зокрема, судом було встановлено, що за рішенням виконкому Вельбівненської сільської ради депутатів трудящих Острозького району від 09 червня 1972 року для ОСОБА_3 на підставі рішення уповноважених зборів колгоспу ім. XXII з`їзду КПРС від 24 березня 1972 року затверджено земельну ділянку під будівництво житлового будинку і на підставі вищевказаних рішень ОСОБА_3 було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР на земельній ділянці площею 600 кв.м., виділеної з присадибних земель колгоспу. Виділення для ОСОБА_3

земельної ділянки також підтверджується планом забудови земельної ділянки площею 600 кв.м. в с.Вельбівне.»

При цьому, ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 07 липня 2015 року у справі № 567/669/15 закрито кримінальне провадження в зв`язку із закінченням строків давності щодо ОСОБА_8 (колишнього секретаря виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради) за частиною 1 статті 366 КК України. Так, ОСОБА_8 обвинувачувалась в тому, що 16 червня 1972 року, перебуваючи на посаді секретаря виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради депутатів трудящих Острозького району Рівненської області, будучи, відповідно до ст.58 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про сільську раду народних депутатів Української РСР» від 02 липня 1968 року, особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, в тому числі щодо ведення діловодства виконкому сільської Ради, а також щодо виконання інших обов`язків, покладених на неї виконавчим комітетом Ради, із невстановлених мотивів, з метою формування підстави виготовлення документації на забудову земельної ділянки в с.Вельбівно Острозького району Рівненської області для ОСОБА_3 , склала завідомо неправдивий офіційний документ виписку із рішення виконкому Вельбівненської сільської Ради депутатів трудящихся Острозького району Рівненської області від 09 червня 1972 року, згідно якої, на основі рішення Уповноважених зборів колгоспу ім.XXII з`їзду КПРС від 24 березня 1972 року, ОСОБА_3 затверджено ділянку під будівництво жилого будинку в с. Вельбівне між ОСОБА_9 і ОСОБА_4 ,зміст якої повністю не відповідає рішенню виконкому Вельбівненської сільської Ради депутатів трудящих Острозького району Рівненської області від 09 червня 1972 року та яку, в подальшому, видала невстановленій особі, тим самим здійснила видачу завідомо неправдивого офіційного документу.

Зважаючи на наявність судового рішення у вказаному кримінальному провадженні, про неправдивість виписки із рішення виконкому Вельбівненської сільської Ради депутатів трудящихся Острозького району Рівненської області від 09 червня 1972 року, ОСОБА_2 зверталась до судів з заявами про перегляд рішення у справі № 1713/1109/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1 , видане 21.07.2011 року виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено в перегляді вказаного рішщення.

В судовому засіданні встановлено, що за матеріалами Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок населеного пункту с.Вельбівне станом на 2015 рік по Вельбівненській сільській раді Острозького району, зокрема по АДРЕСА_1 , обліковувались дві земельні ділянки: площею 0,0563 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1281, відноситься до земель житлової та громадської забудови (присадибна ділянка) і ні за ким не рахується та площею 0,0692 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267, відноситься до земель житлової та громадської забудови (присадибна ділянка) і ні за ким не рахується.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належний позивачці, знаходиться на земельній ділянці площею 0,0563 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1281. Зліва від вказаної земельної ділянки знаходиться земельна ділянка під номером 1282 площею 0,2788 га, яка обліковується за ОСОБА_10 як присадибна земельна ділянка і город. Таким чином, земельна ділянка, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267 площею 0,0692 га входить до складу земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_4 за рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району №75 від 03 лютого 1994 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що одна з земельних ділянок, яка входить до складу земель загальною площею 0,60 га, була передана за рішенням сільської ради від 03 лютого 1994 року №75 у власність ОСОБА_4 , є земельна ділянка, яка межує з земельною ділянкою площею 0,06 га, на якій провів будівництво житлового будинку з надвірними будівлями ОСОБА_3 , оскільки за дослідженими

документами зазначене будівництво проведено між земельними ділянками, виділеними ОСОБА_9 і ОСОБА_4 ..

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду першої інстанції не спростовують такі висновки суду першої інстанції. Оскарженим рішенням сільської ради права позивачки не були порушені.

Суд першої інстанції правильно врахував, що рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року (у справі № 1713/485/12) не містить переліку надвірних будівель, право власності на які визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .. Такий перелік містить договір дарування від 19 грудня 2017 року, за яким ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Зокрема з зазначеного договору вбачається, що до будинку відноситься: «Б» - сарай, «Г» - літня кухня, «г» - сарай, «Д» - сарай, «д» - сарай, «Ж» - літня кухня, «ж» - сарай, «ж-1» - сарай, «ж-2» - сарай, «ж-3» - навіс, «ж-4» - сарай, «№1» - огорожа, «№2» - ворота, «№3» - огорожа, «К» - колодязь, «В» - вбиральня, «З» - вбиральня, «І» - замощення.

Зважаючи на наведене, судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачем не доведено, що будівництво надвірних будівель на земельній ділянці площею 0,0692 га, яка на зведеному інвентарному плані має номер 1267, та яка не була передана батьку позивачки, проведено на законних підставах, в тому числі ОСОБА_3 , якому було дозволено будівництво лише одного сараю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, установивши, що права позивача не порушені оскаржуваним рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області №580 від 09 квітня 2019 року, відмовив в задоволенні позову.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні усправі докази надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 , який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2023 року.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді: Н. М. Ковальчук

С.В. Хилевич