Справа № 703/5499/23
2/703/1535/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

30 листопада 2023 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Крива Ю.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування Акту Н-1/П проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 09 грудня 2022 року,-

встановив:

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просив скасувати акт проведення спеціального розслідування за формою Н-1 нещасного випадку, що стався у підрозділі служби вагонного господарства «Ремонтне вагонне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська Залізниця» 09 грудня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до розпорядження «Виробничого підрозділу служби вагонного господарства ремонтне вагонне депо ім. Т. Шевченка» № ВЧДР-5-04/29 від 30 листопада 2022 року була створена бригада по розбірці вагонів у металобрухт на чолі з бригадиром ОСОБА_7 , який був відповідальним за дотримання техніки безпеки при проведенні вказаних робіт.

09 грудня 2022 року електрозварник ручного зварювання ОСОБА_6 на робочому участку порізки вагонів в металобрухт, підрозділу служби вагонного господарства «Ремонтне вагонне депо ім. Т. Шевченка», при виконанні газорізальних робіт по порізці в металобрухт верхньої частини котла, не впевнився у її закріпленні методом стропування, розпочав роботи самостійно, без присутності бригадира, внаслідок чого отримав травму, а саме перелом 1-2-3-4 фаланги пальців лівої стопи. Був доставлений для надання медичної допомоги в КНП Смілянська міська лікарня де проходив курс лікування з приводу одержаної травми з 09 грудня 2022 року по 02 січня 2023 року. Згідно висновку судово-медичної експертизи отримані тілесні ушкодження, відносяться до категорії середньої тяжкості.

Протоколом оперативної наради № ВЧРОП /1/23 від 09 січня 2023 року, проведеної за участі начальника ремонтного вагонного депо ім. Т. Шевченка ОСОБА_8 , були встановленні обставини нещасного випадку, що мав місце 09 грудня 2022 року, та у зв`язку з недостатнім контролем за дотримання вимог нормативних актів з охорони праці виконавцями робіт до дисциплінарної відповідальності було притягнуто винних осіб, а саме: заступника депо ОСОБА_9 , головного інженера ОСОБА_1 інженера з охорони праці ОСОБА_10 та бригадира допоміжно-механічної дільниці ОСОБА_7

22 грудня 2022 року від ОСОБА_6 надійшла заява про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився 09 грудня 2022 року о 15.00 год., під час виконання ним своїх робочих обов`язків.

Наказом АТ «Укрзалізниця «регіональна філія «Одеська залізниця» № 424 від 22 грудня 2022 року було утворено комісію з питань розслідування нещасного випадку, до складу якої було включено в тому числі і позивача ОСОБА_1 , що працює на посаді головного інженера виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Ремонтне вагонне депо ім.. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця АТ «Укрзалізниця».

За результатами роботи комісії з нещасних випадків було складено Акт форми Н-1/П від 29 грудня 2022 року. Так, комісія, в складі в тому числі з позивачем, прийшла до висновку, що причиною нещасного випадку на виробництві, який стався із електрозварювальником ручного зварювання ОСОБА_6 09 грудня 2022 року у виробничому підрозділі служби вагонного господарства «Ремонтне вагонне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська Залізниця» від 29 грудня 2022 року стало:

- порушення електрозварювальником ручного зварювання ОСОБА_6 вимог ст. 14 ЗУ «Про охорону праці», Інструкції з охорони праці № 46» при виконанні робіт по розробці металобрухту», порушення дотримання вказаної бригадиром послідовності виконання робіт, порушення технологічних процесів порізки вагона (знімати деталі вагона тільки у присутності бригадира (керівника робіт), не закріплення методом стропування частини котла цистерни для порізки на металобрухт та порушення інших вимог законодавства про охорону праці.

- допущені порушення бригадиром підприємства залізничного транспорту допоміжної механічної дільниці ОСОБА_7 , що виразилися в упущенні контролю за проведенням підлеглими працівниками виробничого завдання з порізки котлів цистерни на металобрухт.

Позивач вважає, що висновки комісії викладені в оспорюваному ним Акті за формою Н-1/П від 29 грудня 2022 року є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи та є такими, що порушують положення Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві.

Так, не погоджуючись із вказаним висновком комісії, викладеним в оспорюваному акті за формою Н-1/П від 29 грудня 2022 року, позивач заперечує факт, що вказаний вище нещасний випадок із ОСОБА_6 стався внаслідок порушення вимог законодавства про працю та охорону праці керівництвом служби вагонного господарства «Ремонтне вагонне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська Залізниця». Вважає, що даний нещасний випадок не є пов`язаним з виробництвом, оскільки на момент настання нещасного випадку ОСОБА_6 сам на власний розсуд, без команди бригадира почав проводити роботи по порізці котла, не впевнившись, що він застроплений. Тобто нещасний випадок, на думку позивача стався виключно через порушення правил техніки безпеки самим потерпілим.

Таким чином, позивач вважає, що даний акт було винесено з грубим порушенням вимог закону про охорону праці. Висновки комісії не відповідають фактичним обставинам справи, тому Акт розслідування нещасного випадку, що стався 09 грудня 2022 року за формою Н-1/П від 29 грудня 2022 року підлягає скасуванню.

Вивчивши зміст поданої позовної заяви з доданими до неї документами, суд приходить до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина перша ст. 19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відправлення правосуддя, зокрема, ухвалення судових рішень, є завданням судів та їх основною функцією, якщо особа вважає судове рішення необґрунтованим та незаконним передбачено можливість оскаржити відповідне рішення. В свою чергу, чинне законодавство закріплює можливість особі реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист порушених і оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ і організацій гарантується їх правом на звернення у встановленому порядку з вимогою до компетентного органу, наділеного юрисдикційними функціями, розпочати діяльність по розгляду і вирішенню справи зі спірних правовідносин.

Позов - це цивільний процесуальний засіб, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду з метою здійснення правосуддя у справах, що виникають у спорах з цивільних, сімейних, трудових, житлових, авторських та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У суді порушується не спір, а цивільна справа (відкривається провадження у справі), органом захисту є суд, процесуальним засобом захисту є рішення, а позов є тільки засобом порушення судової діяльності на здійснення правосуддя, тобто процесуальним засобом реалізації права на судовий захист.

Позов у цивільному судочинстві - це вимога заінтересованої особи до суду про здійснення правосуддя у цивільних справах на захист прав та інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою. У такій вимозі до суду вміщується також вимога до відповідача. Елементи позову: предмет, підстава, зміст.

Предметом позову є та його частина, яка характеризує матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити судове рішення (спірне право позивача та спірний обов`язок відповідача). Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком позивача і відповідача. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Предмет позову характеризується певним змістом, а в багатьох випадках і окремим об`єктом. Тому необхідно відрізняти предмет позову в його безпосередньому розумінні від матеріального об`єкта або матеріального предмета позову.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги: юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення; доказові факти, що тісно пов`язані з фактами матеріально-правового характеру, на підставі яких можна зробити висновок про їх наявність чи відсутність. Це факти з приводу подання позову, які покликані обґрунтувати необхідність захисту прав чи інтересів позивача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , вимоги про скасування акту Н-1/П від 29 грудня 2022 року щодо розслідування нещасного випадку, що стався в підрозділі служби вагонного господарства «Ремонтне вагонне депо ім. Т. Шевченка регіональної філії «Одеська залізниця», обґрунтовуються незгодою позивача, як члена комісії при розслідуванні вказаного нещасного випадку, із висновками комісії, викладеними у оскаржуваному акті .

Так, процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначається Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337.

Відповідно до п. 58 розділу «Контроль, облік і звітність щодо нещасних випадків, гострих професійних захворювань (отруєнь), аварій» Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, встановлено, що протягом трьох років з дати отримання акта за формою Н-1 потерпілий, член його сім`ї чи уповноважена ними особа або органи, установи та організації, представники яких брали участь у розслідуванні нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), мають право звернутися до роботодавця, Держпраці або її територіального органу щодо призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) у зв`язку з незгодою з обставинами та причинами настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та/або з висновком комісії, які викладені в акті за формою Н-1. За наявності документів, що можуть суттєво вплинути на висновки комісії (спеціальної комісії), роботодавцем, Держпраці або її територіальним органом (або юридичною особою, яка утворювала комісію, та її органом управління) вживаються заходи до призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння).

Із вказаного вбачається, по позивач, як член комісії, який брав участь у розслідуванні нещасного випадку на виробництві не наділений повноваженнями ініціювати проведення повторного розслідування (спеціального розслідування) у зв`язку з незгодою з обставинами та причинами настання нещасного випадку. Так, право звернутися до роботодавця, Держпраці або її територіального органу щодо призначення повторного розслідування мають право лише потерпілий, член його сім`ї чи уповноважена ними особа, а також органи, установи та організації, представники яких брали участь у розслідуванні нещасного випадку.

Окрім того, суд зазначає, що позивач, не погоджуючись із висновками комісії, викладених в оспорюваному акті розслідування нещасного випадку, що стався 09 грудня 2022 року, не вказує, яке його суб`єктивне право було порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Таким чином, судом встановлено, що у даній справі відсутній предмет спору.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеними у Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. […] Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Так, у вказаному позові позивачем не вказано, яке його право порушено, що суперечить завданню цивільного судочинства та підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 16, 19, 186, 354 ЦПК України, суддя,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування Акту Н-1/П проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 09 грудня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту повного складення тексту судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги-після розгляду скарги апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя: Ю.В. Крива