РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання права на приватизацію житла та зобов`язання прийняти рішення про приватизацію житла,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2023р. позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, який мотивують тим, що вони зареєстровані та постійно мешкають в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності. Первісно вказана квартира була виділена в користування ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і за розпорядженням голови районного адміністрації ЗМР по Хортицькому району №324 від 04.09.2023р. договір найму житла було змінено, наймачем квартири став ОСОБА_1 . Згідно з довідкою Державного ощадного банку України позивачі значаться в основному та додатковому списках громадян, які мають право на приватизацію житла. З метою приватизації квартири вони звернулись до районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району з відповідною заявою. Однак листом №ч-365-х від 05.10.2023р. відповідач відмовив позивач в приватизації житла з підстави ненадання ордеру встановленого зразка, виданого виконкомом Запорізької міської ради. Однак надати такий ордер неможливо, оскільки він не зберігся. Жодної інформації щодо цього документи позивачі не мають. Крім того, відсутність ордеру не є підставою для відмови у приватизації житла. Законодавством визначений вичерпний перелік підстав для відмови в приватизації житла і такі підстави щодо них відсутні. Тому вважаю дії відповідача щодо відмови в приватизації спірної квартири незаконними.

Просить визнати за ними право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району прийняти пакет документів та провести приватизацію житла за відсутності ордеру.

Представник позивачів адвокат Черкашин І.І. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що у випадку звернення громадянина з заявою про приватизацію житла, яке він займає на умовах найму, він повинен додати до неї копію ордеру про надання жилої площі. Позивачами такий документ наданий не був, у зв`язку з чим відмова в приватизації є законною. Просить ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.345 ЦК України та ст.9 ЖК України фізична особа може набути право власності на житло у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з ч.1,2 ст.2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його

сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (ст.3 Закону).

Відповідно до ч.4,5 ст.5 Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з ч.1,3 ст.8 Закону Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8 Закону).

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п.17); громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копію документа, що посвідчує особу; - технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; - довідка про склад сім`ї та займані приміщення; - копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; - заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (п.18).

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 .02.1999р. по т.ч., позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 28.03.2006р. по т.ч.

Вказана квартира належить до комунальної власності і первісно була надана в постійне користування ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з розпорядженням голови районного адміністрації ЗМР по Хортицькому району №324 від 04.09.2023р. надано згоду на зміну договору найму житла - квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю відповідального квартиронаймача.

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , складеним 08.08.2023р., загальна площа квартири становить 31,9кв.м., житлова 17,7кв.м.

Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» №107-357-23/297 від 11.08.2023р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться в основному списку громадян, які мають право на приватизацію житла, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - в додатковому списку.

Листом №Ч НОМЕР_1 від 05.10.2023р. районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району відмовила позивачам в приватизації житла у зв`язку з відсутністю ордеру.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про неправомірність та необґрунтованість дій відповідача щодо відмови позивачам в приватизації вказаного житлового помешкання у зв`язку з ненаданням копії ордеру.

Так, суд виходить з того, що відповідно до ст.58 ЖК України ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

При цьому, відповідно до п.41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №562 від 20.12.1974р., та п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984р., при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації.

Тобто ордер є документом з обмеженим строком дії і не підлягає зберіганню у наймача.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 була надана в постійне користування батьку позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на підставі відповідного ордеру. Наймач та члени його родини вселилися до наданого житла і з моменту вселення постійно користувались цим житлом, зокрема, позивач ОСОБА_1 з 1999р. по т.ч., позивач ОСОБА_2 з 2006р. по т.ч. В подальшому у зв`язку зі смертю відповідального наймача ОСОБА_3 за розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району договір найму жилого приміщення було змінено на ОСОБА_1 , що відповідає вимогам ст.61,63 ЖК України, оскільки такий договір укладається лише з наймачем - громадянином, якому видано ордер.

Отже, надавши згоду на зміну договору найму районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району підтвердила факт того, що користування вказаною квартирою здійснюється правомірно на підставі договору найму, укладеного, в свою чергу, на підставі виданого ордеру.

Разом з тим, судом встановлено, що ордер на право користування вказаним житлом на теперішній час не зберігся, відомості про нього у позивачів відсутні, відповідач також жодної інформації щодо ордеру суду не надав. Суд вважає, що позивачі з об`єктивних причин не можуть надати його копію при зверненні із заявою про приватизацію житла.

Крім того, у зв`язку із зміною договору найму житла основним документом, який підтверджує право користування позивачів вказаною квартирою на умовах найму і відповідно право на її приватизацію є розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, а не ордер.

Також судом встановлено, що позивачі на момент звернення з заявою про приватизацію житла були зареєстровані в квартирі, раніше право на безоплатну приватизацію житла не використовували, значаться в списках АТ «Державний ощадний банк України» на приватизацію.Загальна житлова площа квартири становить 31,9кв.м, що відповідає положенням ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З урахуванням вказаного суд вважає, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на приватизацію вищевказаної квартири.

Відповідач, заперечуючи право позивачів на приватизацію житлового приміщення, в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо цього, доводи позивачів не спростував, в той час, коли вони знайшли своє повне підтвердження належними та допустимими доказами.

Крім того, суд вважає необхідним вказати, що орган приватизації може відмовити в здійсненні приватизації житла тільки у випадках, передбачених ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Визначений законом перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, як встановлено судом, відповідач відмовив позивачам в приватизації житла у зв`язку з відсутністю ордеру, тобто з підстав, не передбачених законом.

Ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995року, п.63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції.

Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення.

Таким чином, виходячи з того, що позивачі правомірно користуються зазначеною квартирою на умовах найму, відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд вважає, що відповідач незаконно відмовив позивачам в приватизації спірного житла, чим порушив їх право на житло, яке підлягає судовому захисту.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб з передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, слід виходити із його ефективності. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення (захисту) в обраний спосіб.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог.

Предметом цього позову є визнання права позивачів на приватизацію та зобов`язання відповідача вчинити заходи, спрямовані на реалізацію такого права.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що обраний позивачами спосіб захисту визнання права на приватизацію не буде сприяти ефективному захисту їх порушених прав, оскільки, як встановлено судом, право на приватизацію квартиру позивачі мають в силу положень закону як особи, які користуються нею на умовах найму, що відповідачем не оспорюється. Останній відмовив їм в передачі права власності на квартиру шляхом її приватизації через відсутність ордеру, що визнано судом протиправним. Тому, з метою усунення цієї протиправності та ефективного поновлення порушених прав позивачів належним способом захисту буде визнання відповідних дій відповідача неправомірними та зобов`язання відповідача провести приватизацію житла, яке займають позивачі.

Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.41,47 Конституції України, ст.15,16,345 ЦК України, ст.1,9 ЖК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в приватизації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району прийняти документи, провести приватизацію та передати у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартиру АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

30.11.2023