КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5589/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С. В., Музичко С.Г.,

при секретарі Пановій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни, ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року, ухваленого під головуванням судді Пономаренко Н. В.,-

встановив:

У квітні 2020 року Шевченківська окружна прокуратура міста Києва звернулась до суду із названим позовом.

Прокуратура просила: визнати причини пропущення строку позовної заяви поважними; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 31661076 від 30 вересня 2016 року, відповідно до якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 , укладений 25 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. № 6610 від 25 жовтня 2016 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 32038308 від 25 жовтня 2016 року, відповідно до якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 40329525 від 27 березня 2018 року, відповідно до якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 22 400 грн 42 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Київською місцевою прокуратурою № 10 в ході розслідування кримінального провадження № 000353 виявлено факт незаконного вибуття з комунальної власності нежитлового приміщення (група приміщень №1) загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року позовну заяву задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 31661076 від 30 вересня 2016 року, відповідно до якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі - продажу нежитлового приміщення загальною площею 40,00 кв.м по АДРЕСА_1 , укладений 25жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за № 6610.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 32038308 від 25 жовтня 2016 року, відповідно до якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Витребувано від ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення загальною площею 40,00 кв.м по АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 40329525 від 27 березня 2018 року, відповідно до якого внесено запис до Державного реестру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Київської міської прокуратури судовий збір в розмірі по 7 466 грн 80 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва зазначила, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К.С. зазначила, що заперечує проти скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В іншій частині позовних вимог просить суд прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 вимоги апеляційної підтримала.

Представник Київської міської ради проти апеляційної скарги заперечила.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 Вакулюк Д.С. проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно незаконно вибуло з комунальної власності Київської міської ради, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, а право власності територіальної громади на нього не припинялося. Відтак, оспорюваний договір купівлі-продажу та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень порушують права та інтереси територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, а спірне майно підлягає витребуванню з незаконного володіння.

Відмовляючи у задоволенні вимог до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С., суд першої інстанції вважав, що заявлені вимоги до вказаного відповідача є безпідставними.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що нежитлові приміщення, загальною площею 134, 8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є комунальною власністю, належать територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради та перебувають на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Київською місцевою прокуратурою № 10 в ході розслідування кримінального провадження № 000353 виявлено факт незаконного вибуття з комунальної власності нежитлового приміщення (група приміщень №1) загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 207158474 від 21 квітня 2020 року власником спірного нежитлового приміщення є ОСОБА_3 .

Право власності на це майно набула на підставі договору-купівлі продажу від 27 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Покальчуком І.М. та зареєстровано в реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень: індексний номер 40329525 від 27 березня 2018 року, приватний нотаріус КМНО Покальчук І.М.

Із змісту договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) вбачається, що відчужуване спірне нежитлове приміщення належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування нежитлового приміщення, укладеного з ОСОБА_2 , посвідченого 31 липня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Солом`яною Л.В. за № 680.

25 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 (продавець), від імені якого діяла ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. та зареєстровано в реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень: індексний номер 32038308 від 25 жовтня року, приватний нотаріус КМНО Каплун Ю.В.

Право власності на нежиле приміщення за ОСОБА_6 зареєстровано 30 вересня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва 12 липня 2007 року у справі № 2-2656/07.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000353, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2007 року у справі № 2-2656/07 суддею Пономаренко Н.В. не приймалося.

Обґрунтовуючи позов, Київська місцева прокуратура № 10 зазначила, що ОСОБА_1 неправомірно набув право власності на спірне майно, а тому відповідно до ст. 215 ЦК України договір купівлі-продажу є недійсним, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень щодо цього приміщення підлягає скасуванню, а майно - витребуванню у останнього власника - ОСОБА_3 на підставі ст. 388 ЦК України.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Так, згідно відповіді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року, судом було проведено службову перевірку, за наслідками якої було встановлено, що рішення від 12 липня 2007 року у справі № 2-2656/07 Шевченківським районним судом не ухвалювалось.

Таким чином право власності ОСОБА_6 набуто безпідставно.

Відповідно до листа комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 06 листопада 2018 року № 062/14-13632 замовлення на технічний паспорт за адресою АДРЕСА_1 не оформлювалося, інвентаризація не виконувалась.

За фактом заволодіння шахрайським шляхом нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38 кв.м відкрито кримінальне провадження за № 0000353 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки Київською міською радою рішення про відчуження спірного нерухомого майна не приймалося, ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно на підставі рішення від 12 липня 2007 року, яке судом не ухвалювалося, що в подальшому стало підставою для відчуження спірного майна іншим особам, відтак існують правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За правилом, встановленим ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокуратура звернулась до суду із позовом з пропуском строку позовної давності, колегія суддів не приймає, оскільки початком перебігу трирічного строку позовної давності для позивача за правилами ст. 261 ЦК України слід вважати 17 жовтня 2018 року, коли були внесені відомості до ЄРДР № 0000353 щодо заволодіння спірного приміщення шахрайським шляхом. Київська міська рада не є стороною договорів купівлі-продажу, на підставі яких відбулось незаконне вибуття з комунальної власності спірного об`єкта нерухомого майна, відтак не могла раніше дізнатись про порушення своїх інтересів.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 листопада 2022 року ухвлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 30 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С. В. Кулікова

С.Г. Музичко