Справа № 715/694/23
Провадження № 2/715/220/23
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2023 року смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Цуркана В.В.
секретар судового засідання Майщук С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Посилається на те, що 15.11.2018 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено усну домовленість щодо продажу автомобіля марки «Porshe Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, за ціною 20 000, 00 доларів США. Для реалізації вказаних домовленостей, відповідачем 15.11.2018 року, власноруч оформлено розписку із визначенням наступних умов розрахунку: вартість автомобіля - 20 000, 00 доларів США; перший внесок становить 1500, 00 доларів США; залишок суми сплачується протягом 3 років; сплата залишку заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячно суми в розмірі 500 доларів США та в разі невиконання зобов`язання щодо повної оплати заборгованості протягом одного року, в подальшому нараховується 1% на суму не повернутих коштів. Зазначає, що на виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем 15.11.2018 року здійснено оплату в розмірі 1500 доларів США, тобто цим ОСОБА_2 приступила до виконання зобов`язань вказаних в розписці. Разом з тим, відповідачка в подальшому не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, вказані в розписці, зокрема не в повному обсязі сплачувала борг, а тому станом на день подання даної позовної заяви заборгованість відповідача складає - 5815 доларів США (без урахування 1%). Вказує, що у зв`язку із непогашенням відповідачем заборгованості за перший рік виконання взятих на себе зобов`язань, виникає обов`язок відповідача у сплаті 1% за кожен місяць від суми неповернутих коштів. Таким чином, загальна сума нарахованих 1% становить 2920,26 доларів США. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь становить 8735,26 доларів США. Вказує, що станом на день підготовки даної позовної заяви встановлено наступний офіційний курс долара США до гривні України 36,56 грн. за 1 долар США (15.09.2022 року). Тобто, 8153,76 доларів США, становить - 298 101, 46 грн. На підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг в розмірі 298 101, 46 грн., а також понесені судові витрати та витрати з надання правової допомоги.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак її представник ОСОБА_3 подав до суду заяву, згідно якої справу просив розглядати у їх з позивачем відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 15.11.2018 року отримала від відповідачки ОСОБА_2 розписку у відповідності до якої, вона передала власний автомобіль марки «Porshe Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору для особистого користування ОСОБА_2 за умови сплати 20 000, 00 доларів США у строк з 15.11.2018 року до 15.11.2021 року. Відповідно до змісту розписки, яка була написано власноруч останній строк повернення грошових коштів 15.11.2021 року.
Як вбачається з матеріалів справи, жодних доказів того, що автомобіль марки «Porshe Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , був проданий позивачем або переданий в оренду та у зв`язку з цим виникли б підстави для боргу ОСОБА_2 не надано. Наданий суду текст копії розписки не свідчить і про надання грошових коштів у борг.
Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц.
Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання, а тому кредитор у разі повернення боргу має повернути оригінал розписки боржнику, а у разі неможливості повернення боргового документа повинен зазначити про це у новій розписці, яку сам видає про отримання позиченого.
Отже, підтвердити відносини позики може тільки оригінал розписки, та від того, у кого він знаходиться залежать подальші відносини: якщо у боржника, то борг сплачено, якщо у кредитора, то зобов`язання не виконано боржником.
За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У свою чергу, наявність оригіналу розписки у кредитора, згідно з положеннями статті 545 ЦК України, вказує на те, що зобов`язання з повернення позики боржником не виконано.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Позивачем не надано суду оригіналу розписки, копія якої знаходиться в матеріалах справи.
Проаналізувавши зміст копії розписки, яка міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що позивачем взагалі не доведено, що автомобіль марки «Porshe Cayenne»,д.н.з. НОМЕР_1 був проданий або переданий в оренду відповідачу та у зв`язку з цим виникли підстави для стягнення суми.
Зміст даної розписки не підтверджує наявність між сторонами правовідносин із договору позики.
Не є вказана розписка і новацією боргу у позикове зобов`язання, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору, предметом якого є автомобіль марки «Porshe Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відсутні підстав також для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.
Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач зберіг чи отримав грошові кошти саме за рахунок позивача.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4,12,13,80,81,141,263,265,280 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: