Справа № 487/976/22
Провадження № 2/487/644/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді: Цуркан Р.С., за участю секретаря судового засідання: Крамарчук І.М.,

позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2005 року по 2016 рік;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - у справі спільної часткової власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності, спільної сумісної власності подружжя на 1/2 частку нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви посилається на наступне.

З відповідачем ОСОБА_1 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Від шлюбу мають двох дочок, ОСОБА_3 - 1998 року народження, та ОСОБА_4 - 2007 року народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з відповідачем продовжували проживати однією сім`єю, та фактично перебували в шлюбних відносинах - вели спільне господарство, дохід кожного був спільним, постійно допомагали один одному, фізично та морально підтримували, мали взаємні права та обов`язки подружжя, спільно купували речі, мали спільний бюджет та побут.

Зазначає, що вони спільно працювали, отримували прибуток у вигляді заробітної плати, пенсії, доходів від підприємницької діяльності та спільний прибуток витрачався на спільні потреби - сплату комунальних послуг, купівлю майна та необхідних речей, ремонт та облаштування будинку. Додатковим доходом була праця в телемайстерні за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідач неодноразово підтверджував факт їх спільного проживання.

Так, в позовній заяві про визнання квартири спільною сумісною власністю по справі № 487/5106/16-ц ОСОБА_2 зазначав про це.

ОСОБА_1 зазначає, що зверталась до суду з позовом до відповідача про визнання особою таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в якому зазначено, що ОСОБА_2 з 29.04.16 року не використовує житлове приміщення.Тобто вона вказала дату припинення сімейних відношень (справа 487/5327/19). І в своєму судовому рішенні апеляційний суд визначив, що ОСОБА_2 не проживає з позивачем з 2016 року.

Зазначає, що в неї також знаходяться всі оригінали документів, які вони сумісно з відповідачем виготовляли для отримання спірної нерухомості у власність.

Стверджує, що в сукупності наведенні докази, а також об`єктивні обставини вказані в позові, беззаперечно вказують на те, що позивач не тільки спільно проживала зі ОСОБА_2 , а й на те, що вони вели спільне господарство, мали спільний побут та спільний бюджет, який складався із сум отриманих доходів з заробітних плат, пенсії, ведення спільного господарства.

У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала, просила її задовольнити.

У судовому засідання відповідач заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Диспозитивність (ст. 13 ЦПК України) передбачає, що сторони у процесі вільно розпоряджаються своїми правами: представляти чи не представляти доказ, визнавати чи не визнавати обставини справи, надавати пояснення або ні, заявляти клопотання чи ні, та інше.

Суд позбавлений можливості за власною ініціативою збирати докази (при розгляді даної справи правових підстав для цього не встановлено), вказувати учасникам справи, які докази слід надати для доведення або спростування обставин справи, звертати їх увагу на доведеність або недоведеність певних обставин, на які вони посилаються.

Згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.1999 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20.06.1997 р., а/з №12 - розірваний.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

У той ж час, у судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що відомості про батька у свідоцтві записані з її слів.

Згідно довідки Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради №885 від 29.05.2019 р. виданої ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 проживають 3 особи: ОСОБА_1 , 1979 р.н., (вл. особового рахунку); ОСОБА_2 , 1973 р.н., (колишній чоловік); ОСОБА_6 , 2007 р.н., (донька).

Суду наданий текст постанови Миколаївського апеляційного суду з Єдиного державного реєстру судових рішень від 20.01.2020 (справа №487/5327/19, провадження №22-ц/812/184/20), однак зі змісту тексту постанови неможливо встановити, що постанова прийнята у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_1 мала можливість отримати у суді копію постанови, але правом надати суду такий доказ не скористалась. Суду надані такі докази, які позивач вважала за необхідне надати суду (на власний розсуд).

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суду надані копія позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у справі №487/5106/16-ц та позовна заява у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У той ж час, вони ніяким чином не підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю. Наведені у цих документах обставини викладені особами на власний розсуд і не мають преюдиційного значення.

Суду позивачем разом із позовною заявою надані документи стосовно нежитлового приміщення підвалу по АДРЕСА_2 (технічний паспорт, листи, копія заяви, протокол №1 та інші), однак вони ніяким чином не підтверджують обставини проживання сторін однією сім`єю.

Згідно відповіді з відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області зареєстрований у суді 19.08.2022р., ОСОБА_2 , 1973 р.н. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно дублікату договору купівлі-продажу комунального майна від 04.02.2011р. укладеним між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та ОСОБА_2 , останній придбав комунальне майно: нежитлові приміщення підвалу загальною площею 73 кв.м в житловому будинку літера «А-9», що складає 1/1 частки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.05.2023р., право власності на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 73 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналізуючи надані суду докази, суд вважає, що позивачем під час розгляду справи не доведені обставини проживання сторін однією сім`єю у період з 2005 по 2016 рік. Такі обставини наданими суду доказами не підтверджуються.

За такого, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Суддя: Р.С. Цуркан