Номер провадження: 22-ц/813/7068/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Коновалової В.А., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Морозової Ольги Станіславівни, представника ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року, постановленого під головуванням судді Аліної С.С., повний текст рішення складений 23 червня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та настання смерті, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та настання смерті, в якій просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 55 000 грн., моральну шкоду у розмірі 1 728 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначила, що 16.10.2021 року близько о 02.21 годині, водій транспортного засобу ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Тойота «Авалон» н/з НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Успенській м. Одеса в напрямок вул. Пушкінська, здійснив наїзд на пішохода - жінку ОСОБА_4 , біля будинку №60 по вул. Успенській, яка перетинала дорожнє полотно біля пішохідного переходу, внаслідок чого ОСОБА_4 померла відразу на місці ДТП до прибуття карети ШМД, оскільки отримала множинність тілесних ушкоджень не сумісних з подальшим життям людини, в області голови та тулуба.

Дана фактична обставина підтверджується записом із камер інтегрованої системи відеоспостереження та інтелектуального аналізу Центру-077 Одеса «Безпечне місто» від 16.10.2021 року на яких зафіксовано у автоматичному режимі, як водій автомобіля марки Тойота «Авалон» р.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п.12.2 та п. 12.3 Правил дорожнього руху», керуючи транспортним засобом на великій швидкості перетинає пішохідний перехід на жовтий сигнал світлофора та не збавляючи рух, як того вимагають ПДР збиває пішохода ОСОБА_4 , яка загинула відразу на місці ДТП.

Відносно даного факту 16.10.2021року об 06.57 годині старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області капітаном поліції Дарієнко О.О. внесені відомості до ЄРДР, та порушено кримінальне провадження за № 0001269, за ознаками ч.2 ст.286 КК України.

На час подання позовної заяви по вказаному кримінальному провадженню досудовим слідством потерпілою особою визнана ОСОБА_2 , яка є матір`ю загиблої особи ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа №4124 від 02.11. 2021 року смерть ОСОБА_4 настала від множинності, масивності, локалізації і механізму утворення ушкоджень (ударна дія) та свідчать про те, що всі ушкодження могли утворитесь в результаті транспортної травми при наїзді автомобіля.

Смерть ОСОБА_4 перебуває у прямому причинному зв`язку з вищевказаною поєднаною травми голови та тулуба у вигляді крововилив під м`яку мозкову оболонку, перелом обох ключиць, перелом правих та лівих ребр з розривами пристінкової плеври, перелом лопаток, розриви правої легені, розрив правого головного бронху з крововиливом у праву плевральну порожнину. Безпосередньо причинної смерті став шок.

На час подання цивільного позову водію ОСОБА_3 в межах кримінального провадження підозра йому не оголошувалась за ознаками ч.2 ст.286 КК України.

Разом з тим встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце - 16.10.20221 року, транспортним засобом марки «Тойота - Авалон» н/з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 , вищезазначений транспортний засіб належить на праві власності громадянці ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 03.12.2019 року на автомобіль марки «Тойота - Авалон» н/з НОМЕР_1 .

З моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України тобто з 16.11.2021 року, та до теперішнього часу, ані ОСОБА_3 , ані власниця транспортного засобу ОСОБА_1 не надали жодної матеріальної та моральної компенсації позивачці ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсацію витрат на поховання загиблої доньки.

Транспортний засіб марки «Тойота - Авалон» н/з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 страхового полісу під час скоєння ДТП не мав.

Автомобіль «Тойота - Авалон» державний н/з НОМЕР_1 на якому вчинено дорожньо-транспортну пригоду, визнаний речовим доказом та є знаряддям злочину, та знаходиться на спеціальному штрафному майданчику у місті Одесі.

Також позивачка зазначила, що оскільки ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Тойота - Авалон» н/з НОМЕР_1 матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована саме власником транспортного засобу.

Позивачка зазначає, що відповідно до документально, підтверджених витрат на поховання померлої ОСОБА_4 матеріальна шкода, яка завдана позивачці складає у сумі 55 000 грн., це саме розмір матеріальної шкоди, яку понесла позивачка на поховання загиблої доньки, а також їй заподіяно моральну шкоду, яку вона понесла в результаті моральних, душевних та іншого роду страждань з приводу ДТП та раптової смерті доньки, яку вона оцінює в розмірі 1 728 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 55 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 728 000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Морозова О.С., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, відмовити у задоволені позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем обрано невірний спосіб захисту її порушених прав.

Вважає, що судом першої інстанції не надана належна оцінка дослідженим обставинам дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим не погоджується з розміром матеріальної шкоди.

Також зазначає, що суд необґрунтовано застосував при визначені розміру моральної шкоди Методіку№14.1.75 психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокати Івченко В.Б. та Саінчин С.О., які діють в інтересах ОСОБА_2 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Морозової О.С., представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також її адвокатів Саінчина С.О. та Івченка В.Б., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, за наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доказаними.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 16.10.2021 року близько о 02.21 годині, водій транспортного засобу ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Тойота «Авалон» н/з НОМЕР_1 , та рухаючись по вулиці Успенська в м. Одесі біля будинку № 60 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 1988 р.н., яка переходила проїзну частину у невстановленому місці. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 1988 р.н., померла на місці (а.с. 22, 23, 39).

Позивачка ОСОБА_2 є матір`ю, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с. 20).

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 30.05.2022 року кримінальне провадження закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 57-61).

В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа №4124 від 02.11. 2021 року смерть ОСОБА_4 настала від множинності, масивності, локалізації і механізму утворення ушкоджень (ударна дія) та свідчать про те, що всі ушкодження могли утворитесь в результаті транспортної травми при наїзді автомобіля.

Смерть ОСОБА_4 перебуває у прямому причинному зв`язку з вищевказаною поєднаною травмою голови та тулуба у вигляді крововилив під м`яку мозкову оболонку, перелом обох ключиць, перелом правих та лівих ребр з розривами пристінкової плеври, перелом лопаток, розриви правої легені, розрив правого головного бронху з крововиливом у праву плевральну порожнину. Безпосередньою причинною смерті ОСОБА_2 став шок.

При судово-токсікологічному дослідженні крові та сечі трупа ОСОБА_4 , виявлено етиловий спирт у концентрації в крові 2,5 проміле, в сечі 2,03 проміле (сильне алкогольне сп`яніння) (а.с. 59).

Станом на час ДТП транспортний засіб марки «Тойота - Авалон» н/з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 не був застрахований за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховий поліс на час ДТП відсутній.

Власником транспортного засобу марки «Тойота - Авалон» н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 є відповідачка ОСОБА_1 (а.с.33-34).

У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право

в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою».

Частиною 4 ст. 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Результат аналізу частини четвертої статті 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування частини четвертої статті 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця).

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Так, згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, відповідальність у випадках передбачених ч. 2 ст. 1187 ЦК України має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Тобто, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З аналізу приписів ч. 2 ст. 1187 ЦК України також вбачається, що законодавець вирізняє спеціального суб`єкта особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом і не ототожнює такого суб`єкта з особою, яка є юридичним власником цього транспортного засобу (особою, за якою зареєстровано право власності на транспортний засіб).

Як вбачається з норм ч. 2 ст. 1187 ЦК України особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом може бути: власник, орендар, підрядник, тощо, що свідчить про те, що законом не встановлено вичерпного переліку таких осіб, але у будь-якої з цих осіб виникне обов`язок відшкодування шкоди лише у випадку володіння транспортним засобом та наявності причинного зв`язку між володінням транспортним засобом та завданою шкодою. Отже, володілець транспортного засобу та власник транспортного засобу не є тотожними юридичними поняттями, як хибно вважає позивач.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Отже, законодавством передбачено, що володіння джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом, це його експлуатація.

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу марки «Тойота - Авалон» н.з. НОМЕР_1 , є відповідачка ОСОБА_1 (а.с. 33-34).

Разом с тим матеріали справи не містять доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_3 , транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , а навпаки містять докази, що ОСОБА_3 на законній підставі використовував транспортний засіб належній на праві власності ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП ОСОБА_3 володів транспортним засобом (керував, експлуатував, використовував за цільовим призначенням) - марки «Тойота - Авалон» н.з. НОМЕР_1 , на підставі посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а відповідно і є володільцем цього транспортного засобу у розумінні ч. 2 ст. 1187 ЦК України, на яку посилається позивач при зверненні з цим позовом, що вказує на те, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, а належним відповідачем може бути ОСОБА_3 .

З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 201/14573/16-ц (провадження № 61-216св17).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Згідно зі до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до пункту 22.3. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Оскільки, визначення відповідачів є правом позивачки ОСОБА_2 , яка позовні вимоги пред`явила до ОСОБА_1 , яка не є належним відповідачем, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу не може усунути порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи належних відповідачів.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав, апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги адвоката Морозової О.С., поданої в інтересах ОСОБА_1 про те, що вона не погоджується з методикою розрахунку моральної шкоди, оскільки провадження по кримінальній справі закрито за ст. 286 ч. 2 КК України, та з матеріалів справи вбачається вина самого пішохода, яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до належних відповідачів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з відмовою у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було понесено судові витрати в розмірі 20 130 грн. (а.с. 198).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина шоста статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Врахувавши підстави звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 20 130 грн. слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Морозової Ольги Станіславівни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та настання смерті відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави, відповідно до постанови Кабінета Міністрів України, судовий збір, сплачений в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 130 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30 листопада 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ В.А. Коновалова

______________________________________ Є.С. Сєвєрова