Справа № 299/7112/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/7112/22 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 8 березня 2023 року, головуючий суддя Надопта А.А.,-

встановив:

15.12.2022 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

ОСОБА_2 отримав за кредитним договором від 28.04.2006 № MKIWSE00000522 кредит у розмірі 15000,00 грн з кінцевим терміном повернення 27.04.2009 і зі сплатою за користування коштами відсотків за ставкою 24% річних.

Позичальник порушив свої зобов`язання за кредитним договором, не сплачував належних із нього коштів кредитору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На день його смерті заборгованість за кредитним договором становила 1042184,42 грн, із яких 14076,14 грн борг за кредитом, 202328,83 грн борг за відсотками, 6725,72 грн комісія, 819053,73 грн пеня.

07.09.2021 банк подав до Виноградівської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців боржника ОСОБА_4

10.10.2021 позивач отримав від нотаріальної контори інформацію про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 дружиною ОСОБА_1 .

25.10.2021 АТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 претензію за № НОМЕР_1 , чим пред`явив до неї вимогу про сплату боргу, яка залишилася без реагування.

Відповідно до ст.ст. 1281, 1282, 1296 ЦК України:

кредитор має право звернутися до спадкоємців боржника з вимогою про сплату боргу не пізніше шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, незалежно від настання строку вимоги;

відсутність свідоцтва про право на спадщину не перешкоджає такому зверненню;

вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено;

у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Посилаючись на ці обставини, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 28.04.2006 № MKIWSE00000522 у сумі 1042184,42 грн і покласти на неї судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду від 08.03.2023 позов задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28.04.2006 № MKIWSE00000522 у сумі 1042184,42 грн, а також 15632,77 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності передбачених законом підстав для стягнення на користь кредитора боргу за кредитним договором зі спадкоємця позичальника.

Відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дидинська Б.М., оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, наводить у скарзі такі доводи.

Судом першої інстанції були порушенні процесуальні права позивачки, яка не отримала матеріалів позову, не була належно повідомлена про час і місце розгляду справи. Публікація оголошення про розгляд справи на вебсайті суду не може бути визнане належним, із додержанням вимог цивільного процесуального закону повідомленням про судовий розгляд відповідачки, зареєстроване місце проживання якої суду було відоме.

Слід враховувати також, що відповідачка є особою похилого віку, пенсіонеркою, інвалідом і не користується комп`ютером.

Відтак були порушені засади законності та рівності сторін у процесі, відповідачка по суті не мала можливості захиститися від позову.

Боржник за кредитним договором ОСОБА_4 помер ще у 2007 році, про що банку ще тоді було відомо, оскільки судовий наказ № 2-н-810/07 про стягнення зі ОСОБА_4 боргу був виданий 31.10.2007, тобто, вже після смерті позичальника. ОСОБА_1 звернулася з цього приводу до Виноградівського районного суду і голова суду надав їй письмову відповідь листом від 09.11.2007 № 2-н-810/07 про те, що у зв`язку зі смертю боржника судовий наказ не буде виконуватися.

Крім того, 27.10.2015 було закінчено виконавче провадження № 48108968 із примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 07.05.2015 за реєстровим № 2137 про стягнення боргу зі ОСОБА_4 , у якому довідкою Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 11.08.2015 № 00-10/860 було підтверджено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, банк пропустив установлений ст. 1281 ЦК України присічний строк для звернення з вимогою до спадкоємця позичальника, який поновленню не підлягає. Пропущення цього строку позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника, наявність чи відсутність за таких умов претензії до спадкоємців боржника не має значення.

Насамкінець, позивач не звертався з претензією до ОСОБА_1 , у справі наявна претензія банку від 21.10.2021 про сплату боргу за кредитним договором від 28.04.2006 № MKIWSE00000522 у сумі 1042184,42 грн, адресована ОСОБА_5 . Розрахунок заборгованості суд теж не перевірив.

Відповідачка просить рішення суду скасувати та відмовити в позові.

У відзиві на апеляцію позивач АТ «ПриватБанк» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що постанову про закінчення виконавчого провадження № 48108968 банк не отримував і про смерть боржника ОСОБА_4 банк дізнався тільки в ході моніторингу у 2021 році проблемних активів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача АТ «ПриватБанк» адвоката Гринихи Т.Ю., яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 1, 2, 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними правами не допускається;

сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, диспозитивність, змагальність сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача та обов`язок такого конкретного відповідача відповідати за пред`явленим до нього позовом;

обов`язок доказування позову лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та спадкування в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Пред`являючи позов АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 28.04.2006 банк уклав зі ОСОБА_4 кредитний договір № MKIWSE00000522, за яким останній отримав у кредит 15000,00 грн з кінцевим терміном повернення 27.04.2009 і зі сплатою за користування коштами відсотків за ставкою 24% річних (а.с. 2-4).

У справі міститься друкований текст на одному аркуші, що починається зі слів і цифр «кредитний договір № MKIWSE.04.2006 р.» і закінчується пунктом 5.2. з текстом «договір може бути змінений у встановленому даним договором порядку», де в преамбулі позикодавцем зазначене Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а позичальником зазначений ОСОБА_4 і згідно з пунктом 1.1. цього тексту банк надав позичальнику кредит у сумі 15000,00 грн на споживчі цілі на строк до 27.04.2009 зі сплатою за користування коштами відсотків за ставкою 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (24% річних) (а.с. 10).

Повний текст договору включно з підписами сторін відсутній.

У справі міститься також друкований текст на чотирьох аркушах із назвою «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)» без будь-яких вихідних реквізитів (дата складання, затвердження, підписання тощо), без підпису ОСОБА_4 , з відтворенням факсимільного підпису Голови Правління банку О.В. Дубілета і печатки банку, без будь-якого підтвердження стосунку цих Умов до кредитного договору від 28.04.2006 № MKIWSE00000522 (а.с. 11-14).

Таким чином, договір, із якого виник спір, як на це посилався банк, у справі відсутній, належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів щодо підстави виникнення спірних правовідносин позивач суду не надав, що вже само по собі є достатнім для висновку про відсутність фактичної та правової підстав для пред`явлення позову та для відмови в ньому за безпідставністю.

Далі. Позивач надав разом із заявою постанову гол. держвиконавця Відділу ДВС Виноградівського районного управління юстиції Олашина Н.В. від 27.10.2015 про закінчення виконавчого провадження № 48108968 із виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 07.05.2015 за реєстровим № 2137 про стягнення зі ОСОБА_4 боргу в розмірі 357203,00 грн на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», якою закінчено виконавче провадження на підставі ст. 49 ч. 1 п. 3, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) у зв`язку зі смертю боржника якщо виконання його обов`язків у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва (а.с. 16).

Цією постановою встановлено, що згідно з даними довідки сільської ради с. Олешник від 11.08.2015 № 00-10/860 боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 27 від 24.04.2007 по виконавчому комітету Олешницької сільської ради. Постановою припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Доказів оскарження постанови держвиконавця від 27.10.2015 про закінчення виконавчого провадження № 48108968 у справі немає, як немає й доказів про наявність для стягувача будь-яких перешкод реалізувати свої передбачені законом права сторони у виконавчому провадженні, в тому числі, щодо обізнаності з ходом і результатом провадження.

07.09.2021 АТ КБ «ПриватБанк» направило до Виноградівської державної нотаріальної контори претензію від 12.08.2021 за вих. № 60428LFZ50850 до спадкоємців боржника за кредитним договором від 29.06.2006 № MKIWSE00000522 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на суму 997211,74 грн (а.с. 17, 18).

Вказана у претензії дата укладення кредитного договору (29.06.2006) не відповідає даті кредитного договору, зазначеній у тексті на а.с. 10 справи (28.04.2006).

Листом від 29.09.2021 № 249/01-16 Виноградівська державна нотаріальна контора на претензію АТ КБ «ПриватБанк» від 12.08.2021 № 60428LFZ50850 повідомила, що спадкова справа № 554/2007 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена 16.10.2007, єдиним спадкоємцем є дружина ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину ще не видане (а.с. 19).

25.10.2021 АТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_5 як спадкоємцю боржника за кредитним договором від 29.06.2006 № MKIWSE00000522 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , претензію від 21.10.2021 за вих. № 60428LFZ50850 на суму 1019304,07 грн.

Даних про стосунок ОСОБА_5 до спірних правовідносин, до боржника ОСОБА_4 і кредитного договору позивач не надавав, вказана у претензії дата укладення кредитного договору (29.06.2006) не відповідає даті кредитного договору, зазначеній у тексті на а.с. 10 справи (28.04.2006).

Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 28.04.2006 № MKIWSE00000522 виконаний станом на 31.12.2021, заборгованість визначена в сумі 1042184,42 грн, де: 14076,14 грн борг за кредитом, 202328,83 грн борг за відсотками, 6725,72 грн комісія, 819053,73 грн пеня (а.с. 7-9).

Із розрахунку випливає, що банк нараховував заборгованість за відсотками, нараховував пеню, визначав загальну заборгованість і пред`явив до стягнення борг без відповідного перерахунку беручи до уваги факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальника ОСОБА_4 . За період з 31.03.2009 по 31.12.2021 помісячний розрахунок заборгованості взагалі відсутній, є лише певні цифри за 2017, 2018, 2020 і 2021 роки.

Інших доказів і документів на підтвердження доводів позову позивач суду першої інстанції не надавав.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень 31.10.2007 суддя Виноградівського районного суду видав за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» судовий наказ № 2-н-810/2007 про стягнення зі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно заборгованості за кредитним договором у сумі 25018,44 грн і стягнення з боржника на користь стягувача 134,99 грн судових витрат (https://reyestr.court.gov.ua/Review/3981966).

Відповідачка ОСОБА_1 додала до апеляційної скарги оригінал листа голови Виноградівського районного суду від 09.11.2007 № 2-н-810/07, яким на її заяву від 08.11.2007 про скасування судового наказу від 31.10.2007 № 2-н-810/07 було роз`яснено, що з огляду на встановлені ЦПК України правила скасування судового наказу заява особи, яка не є боржником, не може бути розглянута, водночас судовий наказ набирає законної сили за наявності даних про отримання його боржником і оскільки це є неможливим у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 судовий наказ про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором вважається таким, що не набрав чинності, тому не підлягає пред`явленню до виконання (а.с. 71).

Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають фізичні особи як учасники цивільних відносин; цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст. 24 ч. 1, ст. 25 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 550, 551, 610, 614, 622-624, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання боржником, сплати неустойки.

Майнові права і обов`язки, що виникли з кредитного договору, входять до складу спадщини, вони не є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця (ст. 608 ч. 1, ст.ст. 1216-1220, 1222, 1268-1270, 1273 ЦК України). Стаття 1231 ЦК України передбачає, що до спадкоємця переходить обов`язок: відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем (ч. 1); сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця (ч. 3); майнова шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину (ч. 4).

Зі змісту судового наказу судді Виноградівського районного суду від 31.10.2007 № 2-н-810/2007 випливає, що кредитор ЗАТ КБ «ПриватБанк» визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором від 28.04.2006 № MKIWSE00000522, якщо йдеться саме про цей договір, оскільки в судовому наказі він не зазначений), проте, на час видачі цього судового наказу боржник ОСОБА_4 уже помер.

Виконавчий напис про стягнення зі ОСОБА_4 боргу в розмірі 357203,00 грн на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» був вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 07.05.2015 за реєстровим № 2137 теж після смерті ОСОБА_4 .

Виконавче провадження № 48108968 було закінчене 27.10.2015 на підставі ст. 49 ч. 1 п. 3 Закону № 606-XIV.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , спадщина належить спадкоємцю з часу її відкриття. Невиконання спадкоємцем нерухомого майна обов`язку, передбаченого ст. 1297 ч. 1 ЦК України щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, не є перешкодою для реалізації кредитором його права на звернення до спадкоємця з відповідною вимогою.

У спадкоємця позичальника ОСОБА_4 виникло зобов`язання у межах вартості успадкованого майна відшкодувати кредитору збитки, які були завдані спадкодавцем, а також сплатити неустойку, якщо така була присуджена кредиторові зі спадкодавця за життя останнього. Цьому успадкованому майновому обов`язку, що виник із кредитного договору, кореспондує право кредитора пред`явити до спадкоємця відповідну вимогу.

За правилами, встановленими ст. 1281 ЦК України на час відкриття спадщини:

спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ч. 1);

кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2);

якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч. 3);

кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені, зокрема, частиною другою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч. 4),

а ст. 1282 цього Кодексу передбачає, що:

спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1);

вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч. 2).

За обставинами справи банк як кредитор у 2007 році змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором від 28.04.2006 № MKIWSE00000522, який первісно був установлений до 27.04.2009, і реалізуючи свої передбачені законом права звернувся з метою стягнення боргу до суду по судовий наказ, який був виданий і був внесений до Єдиного державного реєстру судових рішень. Кредитор, оскільки звертався до суду по стягнення боргу, повинен був і мав можливість цікавитися результатом розгляду заяви про видачу судового наказу і, крім того, не мав жодних перешкод для ознайомлення з судовим наказом у вищезгаданому загальнодоступному реєстрі (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 6 ч. 1 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Після спливу встановленого кредитним договором строку виконання зобов`язання банк отримав 07.05.2015 виконавчий напис нотаріуса про стягнення боргу, який пред`явив до виконання і виконавче провадження було закінчене вже 27.10.2015 у зв`язку зі смертю боржника. Кредитор як стягувач мав увесь комплекс прав сторони виконавчого провадження та не мав жодних перешкод у їх реалізації включно з ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження, оскарженням дій і рішень державного виконавця (ст.ст. 7, 8, 12, 82 Закону № 606-XIV, інші норми законодавства).

Зрештою, з часу закінчення строку виконання зобов`язання, в усякому разі встановленого кредитним договором (2009 рік), і до часу, коли банк звернувся до державної нотаріальної з претензією до спадкоємців боржника (2021 рік), пройшло 12 років.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» за умови належного і добросовісного розпорядження своїми цивільними правами, перешкод для чого не було, мало повну можливість і могло своєчасно, в усякому разі в розумний строк знати про смерть боржника ОСОБА_4 , відкриття спадщини, відповідну інформацію могло отримати станом уже на 2007 рік, і в будь-якому разі повинно було і могло отримати станом на 2015 рік.

Дії АТ КБ «ПриватБанк» у правовідносинах, що виникли, поза обґрунтованим сумнівом не можуть вважатися добросовісною, розумною, обачною поведінкою та не можуть вважатися вчиненими в розумний строк.

На час складення АТ КБ «ПриватБанк» претензії на суму 997211,74 грн від 12.08.2021 за вих. № 60428LFZ50850 до спадкоємців боржника за кредитним договором та надходження її до Виноградівської державної нотаріальної контори преклюзивний шестимісячний строк для пред`явлення вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , встановлений частиною 2 статті 1281 ЦК України, сплив і поновленню не підлягає.

За загальним правилом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, однак, може бути припинене частково або у повному обсязі й на інших на підставах, встановлених договором або законом (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор у визначений законом строк не пред`явив відповідної вимоги до спадкоємця позичальника, тому враховуючи, що зазначений строк є присічним, кредитор позбавляється права цієї вимоги (ст. 1281 ч. 4 ЦК України). Тож право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором є погашеним безвідносно до того, чи є вона обґрунтованою та доведеною по суті, кредитне зобов`язання та зобов`язання спадкоємця не можуть бути поновлені і як такі припинилися з підстав, установлених законом, тоді як відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця настає лише за умови дотримання кредитором правил, установлених ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.

У постанові від 01.04.2020 у справі № 520/13067/19 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, за змістом якої, зокрема:

оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України;

ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою;

сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (посилання на постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц (п.п. 57-62), від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц (п. 69.5)) (п. 39).

У справі № 308/3188/19 (постанова від 11.08.2021) Верховний Суд підтвердив таку правову позицію і пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц зазначив, серед іншого, що:

поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність»; так, частина 4 статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 і 3 цієї статті, тоді як згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові;

відтак, визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками; сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права; натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін;

відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом;

сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань;

оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України.

Поза тим, обов`язковою умовою стягнення боргу є власне наявність боргу, його обґрунтованість і доведеність по суті. Позивач вимагав із спадкоємця позичальника погашення боргу в розмірі 1042184,42 грн (!), який виник із кредиту на суму 15000,00 грн (!), обчисленого за 15 років (!) без будь-якого врахування фактів смерті позичальника, зміни строку виконання зобов`язання, строку кредитування як з урахуванням зміни строку виконання зобов`язання, так і без цього. В позовній заяві кредитор зазначив, що заборгованість визначена на день смерті боржника, що не відповідає дійсності, позаяк борг визначений станом на 31.12.2021. Заявлена до стягнення сума боргу не підтверджується доказами та матеріалами справи.

За таких умов не є ані обґрунтованими, ані доведеними право банку на позов, порушення відповідних прав кредитора і підстави для пред`явлення позову до спадкоємця позичальника щодо наявності конкретно визначеного боргу на день відкриття спадщини, який виник із конкретного кредитного договору.

Суд першої інстанції не діяв відповідно до завдання цивільного судочинства, не встановив дійсних обставин справи, не дав належної оцінки наявним у справі доказам і матеріалам у їх сукупності та взаємозв`язку, обмежившись суто формальним посиланням на доводи позивача та на норми матеріального права, що за таких умов були інтерпретовані та застосовані всупереч дійсним обставинам справи.

Доводи апеляції про порушення процесуальних прав відповідачки теж заслуговують на увагу, оскільки суд вважав належним її повідомленням про час і місце розгляду справи, призначеної на 08.03.2023, розміщення 14.02.2023 відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 40).

Однак, ухвалою від 12.01.2023 про відкриття провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження розгляд справи було призначено на 14.02.2023 (а.с. 38-39). Доказів направлення відповідачці матеріалів позову та повідомлення її про це судове засідання у справі немає.

У справі міститься протокол судового засідання за 14.02.2023, яке не відбулося через неявку учасників процесу, розгляд справи було відкладено на 08.03.2023, однак, протокол судового засідання за 08.03.2023 у справі відсутній, хоча рішення судом було ухвалене саме цього дня, а є протокол за 10.03.2023, в якому зафіксовано неявку учасників процесу до суду (а.с. 42-43).

Відповідачка ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в будинку АДРЕСА_1 , про що суд першої інстанції отримав 11.01.2023 офіційну інформацію (а.с. 37), на яку уваги не звернув.

Відтак суд не виконав вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України щодо належного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, позаяк через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України учасник процесу викликається до суду лише якщо його зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження невідоме (ст. 128 ч. 11 ЦПК України).

Не були виконані й вимоги ст. 190, ст. 278 ч.ч. 1, 2 ЦПК України щодо направлення відповідачці ухвали про відкриття провадження в справі та матеріалів позову.

Недодержання цих процесуальних правил порушило принципи рівності та змагальності сторін у процесі, позбавило відповідачку ОСОБА_1 можливості захищатися від позову на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Розгляд справи судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ст. 376 ч. 3 п. 1 ЦПК України).

Апеляційний суд не зв`язаний доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження не може бути розглянута справа у спорі, в якому ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 274 ч. 1 п. 5 ЦПК України).

Ціна позову в справі, що розглядається, становить 1042184,42 грн, що на день пред`явлення позову (15.12.2022), у 388 разів (!) перевищує чинний на цей день розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684,00 грн), тоді як малозначною в розумінні спрощеного позовного провадження є справа, в якій ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268400,00 грн). Ціна позову в розглянутій судом першої інстанції справі майже в чотири рази перевищує допустиму для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Вимоги ст. 19 ч. 4 п. 1, ч. 6 п. 1, ст. 274 ч. 1 п. 1, ч. 3 п. 1, ч. 4 п. 5 ЦПК України були істотно порушені судом першої інстанції.

Виходячи з викладеного слід констатувати, що суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення безпідставного позову з істотним порушенням вимог закону, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ч. 2, ч. 3 п.п. 3, 7 ЦПК України апеляцію відповідачки слід задовольнити, незаконне рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ч. 2, ч. 3 п.п. 3, 7, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Виноградівського районного суду від 8 березня 2023 року скасувати, у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави 23449,16 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 27 листопада 2023 року.

Судді