ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 619/1384/21

провадження № 61-8064св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Бутенко С. Б., Дряниці Ю. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 05 липня 2019 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній був наданий кредит у розмірі 200 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі

37,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок несвоєчасної сплати боржником щомісячних платежів за користування кредитними коштами виникла заборгованість, яка станом

на 20 січня 2021 року становила 217 981,80 грн, із яких: 200 744,16 грн - тіло кредиту; 10 237,74 грн - нараховані проценти; 6 999,90 грн - прострочені проценти, яку банк просив стягнути з відповідача.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», який обґрунтовувала тим, що не підписувала кредитний договір із АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі з використанням факсимільного відтворення підпису. Із підстав недодержання письмової форми укладення вважає договір від 05 липня 2019 року нікчемним та просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, провівши зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму 1 835 944,07 грн в порядку статті 601 ЦК України, стягнувши із АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти у розмірі 115 489,86 грн, а також відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 43 300,25 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року у складі судді Овсяннікової В. С. позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2019 року в розмірі 217 981,80 грн, яка складається з: 200 744,16 грн - заборгованості за кредитом; 10 237,74 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 6 999,90 грн - заборгованості за простроченими відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог мотивовано тим, що позичальник не виконує умови укладеного між сторонами кредитного договору, не повертає кредит у передбачений договором строк, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердила, що вона згодна з запропонованою банком формою договору, повністю ознайомлена з умовами кредитування, порядком внесення в них змін та зобов`язується виковувати умови договору. У анкеті-заяві від 05 липня 2019 року зазначено, що при використанні позивачем електронного цифрового підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання цієї анкети-заяви такий підпис прирівнюється до її власноручного підпису. Враховуючи такі обставин, суд не вбачав обов`язкової наявності окремої письмової угоди сторін про використання аналога власноручного підпису.

Крім того, відповідач частково сплачувала заборгованість за договором, зазначені кошти були спрямовані на погашення заборгованості відповідно до обумовленої сторонами черговості, а тому відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору. Суд також зазначив, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження того, що їй завдано моральну шкоду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мариничева Ю. П. задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року скасовано в частині задоволення вимог первісного позову. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні первісного позову. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що надані банком витяги із Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів, які містять загальні умови кредитування щодо обслуговування кредитних карт не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 05 липня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів слід відмовити.

Також не підлягають до задоволенню позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, оскільки зі змісту наданої банком виписки по рахунку слідує, що позичальник активно користувалася кредитними коштами всього витративши коштів за отриманою карткою на загальну суму 1 939 887,47 грн, тоді як внесено на погашення заборгованості 1 948 356,10 грн, тобто відсутнє мінусове сальдо за тілом кредиту, що виключає підстави його стягнення судом згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості, який не відповідає фактичним умовам зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк»просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження є те, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 23 січня

2018 року у справі № 755/7704/15, від 26 вересня 2018 року у справі

№ 159/2146/15-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18, від 20 травня 2020 року у справі № 588/62/18, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 21 жовтня 2020 року у справі

№ 331/4560/19.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір суд апеляційної інстанції помилково не застосував положення статті 634 ЦК України, не звернув уваги на те, що підписуючи заяву-анкету позичальник погодилася саме з тими Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були приєднані до позовної заяви. Банк надав відповідачу кредитні кошти, остання їх отримала, частково сплачувала заборгованість, однак у повному обсязі їх не повернула, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, що є помилковим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність заборгованості за тілом кредиту, оскільки сплачені позичальником кошти зараховувались банком у порядку черговості, передбаченому статтею 534 ЦК України, спочатку проценти, а вже потім кредит. Вважає, що суд апеляційної інстанції мав би застосувати до спірних правовідносин положення статті 1048 ЦК України та стягнути з позичальника проценти на рівні облікової ставки НБУ, якщо вважав, що договором не встановлено їх розмір.

Оскільки судове рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржується, то відповідно до статті 400 ЦПК України його законність в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Відзив на касаційну скаргу

У липні 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

19 вересня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 липня 2019 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Розмір відсотків за користування коштами та порядок їх нарахування у договорі не зазначено.

До анкети-заяви банк додав Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Plation, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature; витяг із Умов та правил надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, яким погоджено умови кредитування для таких типів кредитного продукту: картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold», картка «Platinum», картка «MC World Black Edition», картка «VISA Signature», картка «MC World Elite», картка «VISA Infinite».

Банком додано виписку за договором від 05 липня 2019 року за період

з 01 лютого 2018 року до 01 січня 2021 року, яка містить відомості щодо наступних кредитних карток: № НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 .

За розрахунком банку станом на 20 січня 2021 року за ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором від 05 липня 2019 року у розмірі 217 981,80 грн, із яких: 141 622,15 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 59 122,01 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 237,74 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 6 999,90 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність за відповідачем заборгованості за тілом кредиту у розмірі 200 744,16 грн.

Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, банком, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей (а. с. 10-21, т. 1).

Суд апеляційної інстанції правильно оцінивши зміст виписки по рахунку позичальника, з якого слідує, що позичальник активно користувалася кредитними коштами, всього витративши коштів за отриманою карткою на загальну суму 1 939 887,47 грн, однак нею внесено на погашення заборгованості 1 948 356,10 грн, тобто відсутнє мінусове сальдо за тілом кредиту, що виключає підстави його стягнення судом згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не відповідає фактичним умовам зобов`язання.

Посилання банку на те, що сплачені позичальником кошти зараховувались банком у порядку черговості, передбаченому статтею 534 ЦК України, зокрема спочатку на погашення процентів, а вже потім на погашення кредиту, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки банк не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів.

Щодо заявлених банком вимог про стягнення процентів слід зазначити таке.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 05 липня 2019 року процентна ставка не зазначена

(а. с. 7).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами у розмірі 17 237,64 грн.

Ообґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 липня 2019 року, банк посилався на Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Plation, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature; витяг із Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Plation, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача про Умови та Тарифи не може бути належним доказом узгодження між сторонами розміру процентів, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин

(05 вересня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (березень 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір,

а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 вересня 2019 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами у розмірі 17 237,64 грн є обґрунтованим та таким, що узгоджується із вимогами чинного законодавства.

Посилання банку на те, що позичальник була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, який містив розмір процентної ставки, не можуть бути підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки підписання паспорта споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20). Отже, не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції мав би застосувати до спірних правовідносин положення частини першої статті

1048 ЦК України та стягнути з позичальника проценти на рівні облікової ставки НБУ, якщо вважав, що договором не встановлено їх розмір, є необґрунтованими.

Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частиною шостою статті 367 ЦПК України).

Оскільки позовних вимог про стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ банк не заявляв і не надав відповідного розрахунку, вважаючи, що сторони узгодили сплату та розмір процентів у кредитному договорі, то суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову про стягнення процентів у заявленому позивачем розмірі.

Посилання на те, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15, від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15, від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16, від 11 вересня 2019 року у справі

№ 153/1334/16, від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18, від 20 травня 2020 року у справі № 588/62/18, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 331/4560/19 є помилковими.

Так, Верховний Суд відхиляє посилання заявникана постанови Верховного Суду, прийняті у справах № № 755/7704/15, 159/2146/15, 265/6582/16, 153/1334/16, 189/2109/18, 200/5647/18, якими скасовано судові рішення та направлено справи на новий розгляд, оскільки направлення справи на новий розгляд ще не означає остаточного вирішення відповідної справи, а отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у ній. За результатами нового розгляду справи фактично-доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження судами доказів у справі та неповного встановлення на їх підставі обставин, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки у ній.

Відповідно до змісту пункту 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц сформульовано такий висновок: під судовим рішенням у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожими є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Колегія суддів вважає, що висновки, зроблені судом апеляційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам Верховного Суду, які викладені у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18, від 21 жовтня

2020 року у справі № 331/4560/19, оскільки у цих справах банком доведено наявність заборгованості та узгодження між сторонами розміру процентної ставки, тоді як у справі, яка переглядається таких доказів позивач не надав.

Є помилковим посилання банку на постанову Верховного Суду від 29 липня

2020 року у справі № 753/10779/16, оскільки вона прийнята у справі, де предметом позову є визнання недійсним кредитного договору, повернення сторін у попереднє становище та відшкодування шкоди, отже правовідносини не є подібними зі справою, яка переглядається.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду

від 20 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара