Дата документу 21.11.2023 Справа № 332/245/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 332/245/22 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
№ 22-ц/807/2094/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Смокотіна В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс банк», ОСОБА_2 третя особа: Державний реєстратор Ільющенков Сергій Олександрович виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про скасування державної реєстрації права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Сенс банк», ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Ільющенков С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

Вобґрунтування позовних вимог зазначала, що 31.10.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - позивачем по справі, було укладено шлюб.

24.07.2008 року під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,8 кв.м., житловою 26,7 кв.м. (номер об`єкта в РПВН 23883864).

ОСОБА_2 , уклав Договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікредит Банк») (, місце реєстрації: 43016, Волинська область, м. Луцьк, вул. Данила Галицького, буд. № 14, МФО 303536 про іпотечний кредит № MRTG 75, відповідно до якого було надано кредит у сумі - 30 000 доларів США на строк до 24 липня 2038 року зі сплатою 12,4% річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 загальною площею 40,8 кв.м., житловою 26,7 кв.м. (номер об`єкта в РПВН 23883864).

В якості забезпечення належного виконання умов Кредитного договору між ОСОБА_2 та ТОВ «Унікредит Банк» було укладено Іпотечний договір № MRTG 05/S від року посвідчений Байрамовою О.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним № 985.

21.11.2011 року на підставі Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , було розірвано.

Державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області - Ільющенковим Сергієм Олександровичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45922784 від 13.03.2019(10:32:00), на підставі Іпотечного договору № MRTG 75/S, серія та номер: 985, виданий 24.07.2008, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального Байрамовою О.М., за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄРДПОУ: 00039019 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 101, квартира в будинку літ. А, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 40,8 кв. м., житловою площею 26,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (номер об`єкта в РПВН 23883864).

13.03.2019 р. здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття АТ „Укрсоцбанк права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», вчинене державним реєстратором Ільющенковим С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Між тим, станом на 13.03.2019 р. діяв Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року, який набув чинності в 2014 р. (далі за текстом: Закон № 1304-VII).

В п. 1 Закону № 1304-УІІ зазначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/ або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Установлений Законом № 1304-VІІ мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Приписами Закону № 1304-VІІ заборонено звертати стягнення у позасудовому порядку, в тому числі на підставі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», на зазначене в законі іпотечне житло. Закон № 1304-VІІ діяв до 21.10.2020 року.

Зазначений в іпотечному договорі від 24.07.2008 р. предмет іпотеки: квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,8 м2, житловою площею 26,7 м2, підпадає під дію Закону № 1304-УІІ, оскільки станом на 13.03.2019 р виступала предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовувалась і використовується дотепер, як місце постійного проживання сім ї позичальника та іпотекодавця і малолітньої дитини, загальна площа квартири становить 40,8 м2 і не перевищує 140 м2, іншого житла вони не мали і не мають.

Тому АТ „Укрсоцбанк не мало законних підстав 13.03.2019 р. звертати стягнення на вказану квартиру, як предмет іпотеки, для задоволення своїх вимог за кредитним договором, а державний реєстратор не мав законних прав реєструвати власником квартири АТ„Укрсоцбанк. ОСОБА_1 просить скасувати (припинити) державну реєстрацію права власності АТ „Укрсоцбанк, ЄДРПОУ 0039019, на нерухоме майно- на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєструвати право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру та поновити право власності за ОСОБА_2

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та вбачається з рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27.02.2013 (а.с.164) та Постанови Верховного суду від 31.08.2022 (а.с.168) , що 31.10.1998 року між ОСОБА_2 - третьою особою по цій справі та ОСОБА_3 - позивачем по справі було укладено шлюб, який розірвано 09.11.2011року.

24.07.2008 року під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,8 кв.м., житловою 26,7 кв.м. (номер об`єкта в РПВН 23883864), що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири посвідчений ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним № 982 . Договір купівлі продажу було оформлено на ОСОБА_2

24.07.2008 року між ТОВ «Унікредіт Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит. (а.с.15-20)

Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору кредит було надано для придбання квартири АДРЕСА_1 .

24.07.2008 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки № МІТГС- 75, відповідно до умов якого ОСОБА_2 в рамках забезпечення виконання зобов`язання умов за кредитним договором було надано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.02.2013 (а.с.164) та Постановою Верховного суду від 31.08.2022 (а.с.168)

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.02.2013 встановлено, що 24 липня 2008 року, перед укладанням договору купівлі-продажу спірної квартири, ОСОБА_2 , за згодою ОСОБА_7 отримав у ПАТ «УніКредіт Банк» іпотечний кредит в розмірі 30000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_5 за нотаріально посвідченою заявою від 24.08.2008 року дала згоду чоловіку ОСОБА_2 на купівлю зазначеної квартири. Вказана квартира, також за згодою ОСОБА_5 була передана в іпотеку Банку». (а.с. 164,168).

Кредитний договір та договір іпотеки було укладено з ТОВ «Унікредіт Банк».

В подальшому АТ «Укрсоцбанк» став правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», який в свою чергу є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «УніКредіт Банк».

Також, 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа -Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року.

Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від

року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу).

Таким чином, як встановив суд першої інстанції, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів З.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.(а.с. 174-175).

Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» а саме з 15.10.2019 року. 01.12.2022 АТ «Альфа - банк» змінила назву на АТ «Сенс Банк». (а.с.115).

Постановою Верховного Cуду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 31.08.2022 року у справі № 332/4600/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича. Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_8 , Суб`єкт державної реєстрації прав Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про визнання незаконною державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію права власності встановлено, що після розірвання шлюбу режим спільного сумісного майна щодо зазначеної квартири не припинився. Зважаючи на те. що зазначена квартира є предметом іпотеки за укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «УніКредит Банк» іпотечним договором від 24 липня 2008 року, позивач як співвласник має право на звернення до суду з позовом, якщо вважає її право порушеним.

Таким чином Постановою Верховного Суду встановлено. що ОСОБА_1 за результатом укладення договорів є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

У даній справі позивач оспорює перереєстрацію нерухомого майна з тих підстав, що на час її здійснення діяв мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не є позичальником/ іпотекодержателем за договором, а є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що встановлено рішенням Верховного Суду в постанові від 31.08.2022, а тому положення Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не можуть бути застосовані у відношенні ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду у справі №759/5454/19 (постанова від 26 липня 2023 року) зробила наступні висновки.

Колегія суддів КЦС вказала, що в судовій практиці, до постанови у справі № 199/8324/19 щодо оскарження рішень (записів) про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), як в практиці самої Великої Палати Верховного Суду, так і касаційних судів існувала усталена практика по застосуванню статті 37 Закону № 898-IV та оспорення рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Колегія суддів вказувала, що відсутні будь-які доктринальні та законодавчі передумови для кардинальної і непередбачуваної зміни усталеної судової практики по застосуванню статті 37 Закону № 898-IV та оспорення рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що квартира, загальною площею 40,8 кв. м, яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання іпотекодавцем умов кредитного договору..

Таким чином, у державного реєстратора були наявні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру, а відтак позовні вимоги в частині скасування держаної реєстрації права власності на квартиру підлягають задоволенню.

Вимога позивача про зобов`язання державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за банком на зазначену квартиру та відновити реєстрацію права власності за попереднім власником, є безпідставною, оскільки за змістом ч.3 ст.26 Закону №1952-IV у випадку скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав державний реєстратор самостійно проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

У зв`язку з цим, зобов`язання відповідача - державного реєстратора Ільющенкова С.О. внести запис про скасування державної реєстрації права власності банку на зазначену квартиру та відновити реєстрацію права власності за попереднім власником, за відсутності факту порушення прав позивача у випадку відмови державного реєстратора вчинити такі дії самостійно, судова колегія вважає формою втручання у виключні повноваження суб`єкта державної реєстрації.

На підставі вищевикладеного позов підлягає частковому задоволенню .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати таким що не відповідає закону та скасувати запис про право власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем за №101 від 13.03.2019 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З Поляков