Справа № 953/3990/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2023 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Зуба Г.А.,
при секретарі Черниш О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
10.03.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в якій позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020 справу розподілено судді Божко В.В.
Ухвалою судді від 13.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, задоволено заяву про витребування доказів з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) витяг про державну реєстрацію смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян; з Департаменту реєстрації ті цифрового розвитку Харківської міської ради відомості про дату реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 ; з КП «Жилкомсервіс» відомості про дату реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 ; та задоволено клопотання про виклик у судове засідання свідків.
27.01.2021 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 - відповідачів ОСОБА_2 , , ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_4 помер.
21.07.2021 до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача адвоката Мирошніченка М.П., в яких представник зазначає, що з відповіді від 19.08.2020 № 1154/0/660-20 КНП « МЛ № 28» ХМР вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на диспансерному обліку у лікувальному закладі не перебувають , та з початку 2016 року по теперішній час до закладу не зверталися, їх амбулаторні картки в картко сховищі відсутні. ОСОБА_3 за період з 2016 по теперішній час одноразово звернулась до закладу 2012.2019 з приводу укладання декларації на обслуговування її сімейним лікарем. Зазначає, що Закон України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», який передбачає укладення декларації з лікарем був введений в дію 01.01.2018. Тобто до 01.01.2018 особи повинні були звертатися за медичною допомогою саме до дільничного лікаря, а вже введенням в дію зазначеного закону кожен міг вільно обрати собі лікаря. Та оскільки медична установа повідомила, що відповідачі з 2016 року не зверталися до закладу за медичною допомогою, це підтверджує не проживання відповідачів за своїм місцем реєстрації. Зазначає, що відповідач перешкод відповідачам у користуванні квартирою не чинить. Дана обставина підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту «Судова влада України», з яких вбачається, що будь- які справи за позовами відповідачів до ОСОБА_1 відсутні. Крім того, зазначає, що з відповіді Київського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що відповідачі до правоохоронних органів з питаннями, які пов`язані з перешкоджанням користуватися квартирою АДРЕСА_1 за період з 01.01.2019, не зверталися. Тобто, дані обставини підтверджують, що позивач жодним чином не перешкоджає відповідачам в користування спірною квартирою.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021, справу перерозподілено судді Зубу Г.А.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2021 справу прийнято до провадження судді.
Відповідно до ч.12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце судових засідань повідомлялись у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Так, у ході судового розгляду було встановлено, що 19.03.1996 виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів міста Харкова Птущенку І.А. було видано ордер №83 на право зайняти дві кімнати житловою площею 21,0 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . Вказаний ордер №83 від 19.03.1996 був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Київської ради народних депутатів міста Харкова від 12.03.1993 №7161, на сім`ю з трьох чоловік. (а.с. 27).
Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 27.01.2020, за адресою: АДРЕСА_2 , значаться зареєстрованими: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 17).
Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2002, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с. 18).
В довідці № 1154/0/560-20 від 19.08.2020 КНП «Міська лікарня № 28» ХМР зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на диспансерному обліку у лікувальному закладі не перебувають, та в період з початку 2016 року по теперішній час до КНП «Міська лікарня № 28» ХМР не зверталися, їх амбулаторні картки в карткосховищі відсутні. ОСОБА_3 за період з 2016 по теперішній час одноразово звернулась до закладу 2012.2019 з приводу укладання декларації на обслуговування її сімейним лікарем. (а.с. 81).
З копії довідки Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області № 61/130 від 13.03.2020 вбачається, що згідно обліків Інформаційного порталу Національної поліції жодних заяв, повідомлень або скарг від ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) щодо перешкоджання їм у користуванні квартирою АДРЕСА_1 за період з 01.01.2019 по теперішній час не надходило. (а.с. 146).
З роздруківок з офіційного веб-сайту «Судова влада України» вбачається, що будь- які справи за позовами відповідачів до ОСОБА_1 відсутні.(а.с. 147-163).
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що реєстрація відповідачів порушує його права, створює для нього матеріальні складнощі, факт реєстрації відповідачів у квартирі позбавляє його можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, між сторонами склались житлові правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.
Статтею 61 Житлового кодексу Української РСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо перелічені особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Частиною 3 ст. 71 ЖК УСРС передбачені випадки зберігання жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, а саме 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСРС).
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УСРСР» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
Аналізуючи норми закону, враховуючи, що відповідачі тривалий час за місцем реєстрації не проживають без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачам не чинилося, останні добровільно залишили спірне житло, комунальні платежі не сплачують, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 840, 80 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн., 80 коп. по 420, 40 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 30.10.2023 року.

Головуючий суддя Г.А. Зуб