ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3061/23 Справа № 216/319/23 Суддя у 1-й інстанції - Чипський Г.М. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №216/319/23 за позовом ОСОБА_1 до дізнавача СД Криворізького РУП Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Ліщука Максима Віталійовича про захист честі, гідності та ділової репутації за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року про відмову у відкритті провадження (суддя Чирський Г.М.),

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до дізнавача СД Криворізького РУП Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Ліщука Максима Віталійовича про захист честі, гідності та ділової репутації, в якій просив суд зобов`язати дізнавача СД Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області Ліщука Максима Віталійовича свідомо і публічно вибачитись у ОСОБА_1 при всіх працівниках Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області та керівниками Дніпропетровської обласної прокуратури в тому числі і групою прокурорів Криворізької центральної окружної прокуратури в рамках проведення відповідачем досудового розслідування кримінального провадження № 0000370 за свідоме приниження його честі, гідності та ділової репутації та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, посилаючись на поширення відповідачем інформації, яка не відповідає дійсності.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до дізнавача СД Криворізького РУП Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Ліщука Максима Віталійовича про захист честі, гідності та ділової репутації.

З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року, визнати вимоги ОСОБА_1 , викладені в позовній заяві, такими, що відповідають вимогам статей 23, 277, 297, 199 ЦК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції покриває дізнавача СД Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області Ліщука Максима від публічних вибачень перед громадянином ОСОБА_1 перед працівниками Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, керівниками Дніпропетровської обласної прокуратури в тому числі і групою прокурорів Криворізької центральної окружної прокуратури в рамках проведення дізнавачем досудового розслідування кримінального провадження №0000370, за свідоме приниження честі, гідності та ділової репутації громадянина ОСОБА_2 та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, але свідомо і умисно були поширені саме у постанові від 03 листопада 2022 року про відмову у визнанні громадянина ОСОБА_1 потерпілим в кримінальному провадженні №0000370. Вважає, що суд під час розгляду позову не взяв до уваги лист від 25 листопада 2022 року №2/0-1602 за підписом саме заступника начальника ОМВ СУ ГУНП в Дніпропетровській області Наталії Процик, у якому зазначено, що згідно даних інформаційно-комунікаційної «Інформаційний системи портал Національної поліції України» інформація щодо внесення відносно громадянина ОСОБА_3 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого у відповідності до частини 5 статті 191 Кримінального кодексу України за період від 2015 року по 18 листопада 2022 року відсутня.

Від відповідача у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до дізнавача СД Криворізького РУП Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Ліщука Максима Віталійовича про захист честі, гідності та ділової репутації (а.с. 1-5).

Постановою ГУ НП в Дніпропетровській області Криворізьке РУП від 03 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення його до провадження як потерпілого у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №000370, відмовлено (а.с. 23-25).

Листом від 25 листопада 2022 року ГУ НП в Дніпропетровській області повідомлено, що згідно даних інформаційно-комунікаційної «Інформаційний системи портал Національної поліції України» інформація щодо внесення відносно громадянина ОСОБА_3 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого у відповідності до частини 5 статті 191 Кримінального кодексу України за період від 2015 року по 18 листопада 2022 року відсутня (а.с. 22).

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини 1 та 3 статті 3 ЦПК України).

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із підпунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з метою захисту честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Оспорювана позивачем інформація була викладена у постанові сектору дізнання Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області від 03 листопада 2022 року з метою виконання завдань кримінального провадження та виконання усіх етапів кримінального процесу.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У параграфі 1 глави 26 розділу ІІІ КПК України встановлено порядок та умови оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Отже, проаналізувавши наведені норми, слід дійти висновку, що справи стосовно досудового розслідування кримінального провадження регулюються КПК України.

Водночас, у рішенні Конституційного суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

За таких обставин спірні відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не є такими, що виникли з цивільних правовідносин, а повноваження прокуратури і національної поліції та їх посадових осіб під час кримінального провадження регламентовані КПК України.

Отже, з огляду на характер правовідносин, вимоги позивача не належать до цивільної юрисдикції загального суду, оскільки не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язані з діяльністю органів дізнання.

Оскарження дій суб`єкта владних повноважень стосовно провадження у кримінальній справі розглядається судом у порядку, визначеному нормами КПК України, а тому провадження у цій справі в частині зобов`язання відповідача щодо викладення змісту постанови про відмову у визнанні потерпілим не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинно розглядатися в порядку кримінального судочинства.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц зазначив, що у порядку цивільного судочинства не можна розглядати спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід і здобуті результати, оскільки таку інформацію слід оцінювати у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Інформація, яку позивач просив визнати недостовірною, взята з контексту конференції, на якій не стверджувалося про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, а зазначалося, що слідство вивчає питання причетності позивача до участі у протиправних діях. Тому презумпція невинуватості не була порушена.

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду задовольнила касаційну скаргу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України та вказала на те, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/16924/18 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Національного антикорупційного бюро України про захист честі, гідності та ділової репутації та Верховним Судом зазначено, що позов пред`явлений для спростування набуття позивачем статусу підозрюваного та спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні і відповідні відносини не є цивільними й не стосуються майнового чи немайнового цивільного права або інтересу позивача; оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Суди не звернули увагу, що не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на спростування набуття статусу «підозрюваний у кримінальному провадженні» чи спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні та ініціювання позовного провадження з такою метою, а тому такий позов не підлягає судовому розгляду».

За загальним правилом критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як зазначено у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.

Тобто, інформація, наведена у клопотаннях прокурорів, інших матеріалах кримінального провадження, ухвалах слідчих суддів, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, може бути оскаржена або спростована лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Питання про її достовірність не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, встановивши, що шляхом пред`явлення цивільного позову позивач намагається оспорити законність проведення процесуальних та слідчих (розшукових) дій, а також достовірність інформації зазначеної у постанові сектору дізнання Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області від 03 листопада 2022 року, суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що така справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому її відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста