Справа № 462/9266/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Постигач О.Б.,

при секретарі: Дзвінник Х.Ю.

за участі:

заявниці: ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2

заінтересованої особи: ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

Заявниця звернулася до суду з позовом, в якому просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 на строк шість місяців із визначення такого заходу тимчасового обмеження прав, як заборона перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 і ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Заява обгрунтована тим, що 18.07.2008 між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2023 у справі № 462/5750/23 розірвано. У шлюбі в них народилось троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявниця змушена звертатись із даною заявою про видачу обмежувального припису, оскільки ОСОБА_3 систематично вчиняє домашнє насильство як стосовно неї особисто, так і стосовно їхніх дітей. Так, співробітниками Національної поліції України було складено п`ять термінових заборонних приписів стосовно кривдника ОСОБА_3 . Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 04.10.2023 у справі № 462/5896/23, залишеною беї змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.11.2023, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В ніч з 20 на 21 жовтня 2023 року ОСОБА_3 вкотре вчинив домашнє насильство щодо старшої доньки ОСОБА_8 , що полягало у нанесенні дитині побоїв без спричинення видимих тілесних ушкоджень, мордування, шмаганні. 21.10.2023 ОСОБА_1 звернулась за екстреним номером телефону «102» щодо вчинення відносно неї домашнього насильства, а 23.10.2023 року подала письмову заяву про це. У зв`язку із цим, 24.11.2023 ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження за №0000512 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено судово-медичну експертизу. Відразу того ж дня, 24.11.2023 ОСОБА_3 знову побив доньку ОСОБА_8 , спричинивши їй забій, садна правої руки, рану на лівому зап`ясті. 27.11.2023 ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження за №0000516 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено судово-медичну експертизу. Вказує, що фізичне і психологічне насильство вчиняється ОСОБА_3 на очах і в присутності доньок, від чого вони теж страждають. Психологічне насильство з боку ОСОБА_3 включає використання нецензурних, брутальних, непристойних, лайливих слів, словесні образи, погрози, приниження, залякування. Оскільки інші, більш м`які заходи реагування на дії ОСОБА_3 не забезпечують протидії домашньому насильству, просить заяву задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.11.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні заявниця та її заяву підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним у заяві та просять таку задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник проти задоволення заяви заперечили. ОСОБА_3 вказав, що не вчиняє жодного психологічного чи фізичного насильства відносно своєї доньки та дружини, вказав, що зі сторони дружини має місце тиск, та як вона налаштовує дітей проти нього, провокує його. Заперечив факт нанесення тілесних ушкоджень дружині та дитині.

Неповнолітня ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що батько неодноразово бив її, її молодшу сестру ОСОБА_9 та маму. Вказала, що раніше батько неодноразово піднімав на неї, сестру та маму руку, однак це не призводило до заподіяння тілесних ушкоджень. Під час конфліктних ситуацій батько постійно кричав, нецензурно виражався до неї, сестри та мами, ображав їх. Як вказала ОСОБА_5 , систематичне заподіяння побоїв батьком почалось з літа 2023р. Вказала, що 23.11.2023р. мав місце випалок вдома, під час якого батько не дозволив їй з`їсти вареники, які приготував молодшій сестрі, вказав, щоб вона вона їла ту їжу, яку купує їй мама. Під час цього кричав на ОСОБА_8 , сварився, штовхнув її. На вказані дії ОСОБА_8 попросила батька, щоб він її не штовхав, на що останній наказав їй не пискувати до нього та вдарив її по плечі та голові. Потім пішов до своєї кімнати, взяв ремінь, повернувся до дівчини та хотів вдарити її, однак вона схопила за ремінь. Між ними почалась шарпанина, ОСОБА_8 стримувала ремінь, а батько в цей час бив її по руках. Потім вона впала на підлогу, а батько завдавав їй удари по всьому тілу. Після цього він різко вирвав ремінь з рук, внаслідок чого у неї потекла з долоні кров. Наступного дня вона разом із мамою поїхала до лікарні. Додатково сказала, що така поведінка батька є типовою, він постійно кричить, свариться та б`є її, однак цього року вона почала батькові опиратись, більше такої поведінки батька щодо себе вона терпіти не бажає, вважає, що батько не зміниться, оскільки неодноразово вказував на те, що дітей треба карати, якщо вони його не слухають.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (ч. 8 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2023 розірвано. Від спільного подружнього життя вони мають дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно матеріалів справи заявниця разом з доньками проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 04.10.2023, яка постановою Львівського апеляційного суду від 03.11.2023 залишена без змін, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Згідно постанови ОСОБА_3 близько 22.30 год 19.07.2023 по АДРЕСА_1 вчинив фізичне домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме два рази вдарив рукою у праве плече та по голові, без заподіяння тілесних ушкоджень, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Судом також встановлено, що відносно ОСОБА_3 07.06.2023, 19.07.2023 та 15.11.2023 були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника. З даних приписів вбачається, що ОСОБА_3 вчиняв домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_5 .

Крім цього, у провадженні ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Л/о наявні матеріали кримінальних проваджень за №0000512 від 24.11.2023 та №0000516 від 27.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Дані кримінальні провадження внесені в ЄРДР за заявами ОСОБА_1 , яка звернулась в поліцію у зв`язку із нанесенням ОСОБА_3 їй та їхній доньці ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. По вищевказаних кримінальних справах призначені судово-медичні експертизи.

Згідно з ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях .

Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно правового висновку викладеного у Постанові КЦС ВС від 19.05.2020 №404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленнітимчасових обмеженьза наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Таким чином, суд, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки ОСОБА_5 , його вплив на дітей та дружину, враховуючи дані про його особу, який неодноразово демонстрував свою агресивну поведінку щодо доньок та дружини, а також те, що він частково підтвердив факт вчинення психологічного та фізичного насильства в судовому засіданні, а також з врахуванням пояснень дитини ОСОБА_5 , суд вважає що такі втручання в особисті права ОСОБА_3 як заборона перебування за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є пропорційним, доречним відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника.

При цьому суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_3 , оскільки такі спростовані частково його зізнавальними поясненнями, поясненнями заявниці та дитини, наданими в судовому засіданні, дослідженими письмовими доказами у справі та аудіозаписами.

Суд вважає, що строк чинності припису слід встановити на чотири місяці, виходячи з того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявниці.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 350-1 - 350-8, 352-355, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом чотирьох місяців перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про встановлення обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну адміністрацію за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 462/9266/23. Рішення не набрало законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.