П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паркуда Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василевська Ірина Олегівна про застосування правових наслідків недійсності правочину шляхом стягнення грошових коштів сплачених за договорами, які були визнані недійсними (застосування реституції), та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про застосування правових наслідків недійсності правочину шляхом стягнення грошових коштів сплачених за договорами, які були визнані недійсними (застосування реституції), та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею та ОСОБА_2 12.09.2014 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1589 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий № :01:012:0020), та будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , які відповідно до рішень суду були визнані недійсними.

За вказаними договорами купівлі-продажу, що були визначені судом недійсними, нею до підписання договорів на розрахунковий рахунок продавця № 2620.4.204798.01 АТ «Фінанси та Кредит» були сплачені кошти у розмірі 1038128,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладання договору становить 80000,00 доларів, за купівлю будинку та 259532,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладання договору становить 20 000,00 доларів, за купівлю земельною ділянки, однак, вказані кошти їй не повернуті.

У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з нього суму неповернутих коштів, сплачених за договором купівлі-продажу будинку від 12.09.2014 року у розмірі 1 297660,00 грн., збитки у подвійному розмірі, сплачених за договорами купівлі-продажу, які були укладені з застосуванням обману у розмірі 1 297 660,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 251,51 грн., 3% річних у розмірі 46653,98 грн., моральну шкоду у розмірі 100000, 00 грн. та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неповернутих коштів у розмірі 1 297 660,00 грн. (один мільйон двісті дев`яносто сім тисяч шістсот шістдесят гривень 00 копійок), інфляційні втрати від простроченої заборгованості у розмірі 10251,51 грн. (десять тисяч двісті п`ятдесят одна гривня 51 копійка) та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 46 653,98 грн. (сорок шість тисяч шістсот п`ятдесят три гривні 98 копійок). Вирішено питання судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 28.09.2023 року відповідач та треті особи не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені Договори купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1589 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий № :01:012:0020) та будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-28).

Договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. та зареєстровані в реєстрі за № 1923 та №1925.

Відомості про власника - позивача було внесено до Єдиного державного реєстру прав власності нерухомого майна.

Пунктом 2.1 вказаного Договору купівлі-продажу будинку було визначено ціну на будинок, у розмірі 1 038 128,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становить 80 000,00 доларів США.

За Договором купівлі-продажу земельної ділянки, вартість земельної ділянки становила 259 532,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становить 20 000,00 доларів США.

Вказані суми грошових коштів були сплачені позивачем до підписання зазначених договорів купівлі-продажу на розрахунковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 AT «Банк «Фінанси та Кредит», код банку 300937 (а.с. 29-30).

21.06.2016 року Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 372/1827/15-ц, яким позов ОСОБА_3 задоволено повністю та визнано недійсними:

- договір купівлі-продажу будинку від 12.09.2014 року, укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В., зареєстрований в реєстрі за № 1923;

- договір купівлі-продаж земельної ділянки від 12.09.2014 року, укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В., зареєстрований в реєстрі за № 1925.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.09.2016 року у даній справі, рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.09.2014 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017 року вищезазначені судові рішення було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.05.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову: визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку від 12.09.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В., зареєстрований в реєстрі за № 1923 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. зареєстрований в реєстрі за № 1925 ( а.с. 31-39).

Постановою Верховного Суду України від 05.02.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 20.05.2019 року залишено без змін (а.с. 40-58).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що кошти повернуті не були, Печерським УП ГУ НП у м. Києві за заявою ОСОБА_1 було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005737, яке на даний час триває.

В матеріалах справи містяться копії квитанцій № 1 від 12.09.2014 року про перерахування коштів ОСОБА_4 у розмірі 1038128,00 грн. та квитанція № 2 від 12.09.2014 року про перерахування коштів ОСОБА_4 у розмірі 259532, 00 грн., які свідчать про виконання своїх зобов`язань позивачем за умовами укладених договорів.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення сплачених за визнаним недійсним договором коштів в подвійному розмірі, як це передбачено ст.. 230 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що з його точки зору позивачем не було доведено факту укладення недійсних правочинів саме у зв`язку із застосуванням обману відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із такою позицією суду першої інстанції.

Відповідно до ст.. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що при укладені оскаржуваного договору відповідач надав заяву від імені своєї дружини про те, що вона не заперечує проти їх укладення та відчуження спільної власності подружжя.

Як вбачається із обставин справи, в подальшому, в іншому судовому процесі було встановлено факт непідписання дружиною відповідача вищевказаної заяви.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки факт використання відповідачем недійсної заяви від імені його дружини при укладені вищевказаних договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки був встановлений рішенням суду у справі №372/1827/15, така обставина не потребує додаткового доказування у даній справі. За таких умов апеляційний суд констатує, що при укладенні оскаржуваних договорів відповідач не тільки приховав відсутність згоди дружини на відчуження спірного майна, але і вчинив активні дії з метою здійснення такого відчуження без отримання належної згоди дружини. В свою чергу такі дії відповідача в повній мірі підпадають під визначення укладення правочину з введенням іншої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення. В свою чергу ч. 2 ст. 230 ЦК України прямо передбачає покладення на сторону правочину, яка застосувала обман, санкції у розмірі подвійного відшкодування збитків, а також відшкодування моральної шкоди. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача лише фактично триманих ним коштів не відповідає обставинам справи та підлягає зміні шляхом застосування наслідків, передбачених ст. 230 ЦК України.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним констатувати, що позивач з 2014 року, коли були укладені оскаржувані договори, фактично була позбавлена тих матеріальних благ, заради яких здійснювала придбання майна. Зважаючи на тривалість порушеного права позивача, а також значного розміру матеріального збитку, завданого позивачу, колегія суддів апеляційного суду вважає належним представлене позивачем обґрунтування розміру спричиненої їй моральної шкоди в загальному розмірі 100 000 грн. В той же час, такі вимоги також безпідставно не були задоволені судом першої інстанції. При цьому, з точки зору колегії суддів апеляційного суду, іншою стороною по справі взагалі не було належним чином спростовано ні факту спричинення позивачу моральної шкоди, ні її заявленого розміру.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в зазначених частинах і ухваленні в цих частинах нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Крім того, у відповідності до ст.. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 7 759, 08 грн.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків у подвійному розмірі, сплачених за договорами купівлі-продажу, які були укладені із застосуванням обману і стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1 297 660 (один мільйон двісті дев`яносто сім тисяч шістсот шістдесят) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 7 759 (сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 08 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько