Справа № 736/625/23
Номер провадження 2/736/124/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Корюківка

Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Кутового Ю.С.,

при секретарі Хроленко Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду у м. Корюківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення до житлового будинку ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги аргументує тим, що з 2005 року проживала разом з відповідачем однією сім?єю та здійснювали поточний ремонт та обслуговування спірного житлового будинку та іншого домашнього господарства. В 2016 року її син розпочав будівництво прибудови до спірного будинку по АДРЕСА_1 і на даний час будівництво не завершене та не введене в експлуатацію. В 2017 році вони одружились з відповідачем. Отже, позивачка вважає дане майно спільною власністю подружжя і підлягає вселенню до спірного будинку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача за їх безпідставністю та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , перебувала у фактичних сімейно-шлюбних відносинах з відповідачем з 2005 року. З 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Рішенням Корюківського районного суду від 11 квітня 2023 року, яке набрало законної сили їх шлюб розірвано.

До реєстрації цього шлюбу позивач перебувала із відповідачем ОСОБА_2 в цивільному шлюбі із грудня 2005 року та разом із ним вела спільне сімейне домашнє господарство по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла колишній власник цього домоволодіння, - ОСОБА_3 , а тому через шість місяців за заповітом відповідач ОСОБА_2 отримав дане домоволодіння у спадщину.

Із грудня 2005 року позивач разом із відповідачем ОСОБА_2 здійснювали поточний ремонт та обслуговування житлового будинку та іншого домашнього господарства.

В 2016 році рідний син позивачки ОСОБА_4 та відповідач розпочали будівництво прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 і на даний час будівництво це не завершено і прибудова не введена в експлуатацію.

Дані обставини сторонами не заперечувалися.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, відповідач у 2005 році набув права власності на спірний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 як на спадкове майно на підставі заповіту.

Відповідно до п. п. 1,2 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу та набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Отже твердження позивачки про те, що спірний будинок є майном набутим подружжям за час шлюбу є необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 32 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що позивачка вселилась в будинок позивача в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула права користування чужим майном яке по своїй суті є сервітутом.

Сервітут у свою чергу є правом обмеженого користування чужим майном в певному аспекті, не пов?язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 406 Цивільного Кодексу України сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Таким чином, з моменту розірвання шлюбу позивачка втратила право на проживання у спірному будинку, який є приватною власністю позивача.

Крім того, згідно наданої відповідачем домової книги, позивачка з 23.05.2023 року знята з реєстрації зі спірного будинку.

За приписами ч.1 ст. 62 Сімейного Кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, за умови встановлення юридичного факту проживання сторін однією сім`єю до укладання шлюбу та доведеності умов визначених ч.1 ст. 62 Сімейного Кодексу України в судовому порядку можливо визнання спірного будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що в свою чергу не було предметом даного позову.

З огляду на викладене, підстав для задоволення позову, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.30, 33 Конституції України, ст.ст. 60,61 СК України, ст.64 ЖК України, ст.ст.10-13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення до житлового будинку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Суддя Ю.С.Кутовий

Повне рішення винесене 30.05.2023