КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 370/1464/14-ц

номер провадження №22-ц/824/7025/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 вересня 2014 року /суддя Косенко А.В./

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , про визнання державного акту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_1 про визнання акта на право приватної власності на землю площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 , серії 1- КВ № 063572 від 30 грудня 1997 року, виданий ОСОБА_1 , недійсним.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 вересня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю площею 0,1 га (для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), що розташована по АДРЕСА_1 , серії 1- КВ № 063572 від 30 грудня 1997 року, виданий ОСОБА_1 . /а.с. 30/

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 13 травня 2022 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду, відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку.

Не погоджуючись з заочним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Судові виклики не отримував, в матеріалах справи містяться поштові відправлення судових викликів, проте, підпис на поштових відправленнях стоїть не його, а іншої невідомої особи. По суті спору, вказував, що поза увагою суду залишилась та обставина, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Позивачами не ставилося питання про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради № 37 від 22 квітня 1997 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянам.» Макарівська селищна рада не була залучена до розгляду справи в якості належного відповідача по справі, що є грубим порушенням вимог ЦПК України. Ухвалюючи рішення по справі суд взагалі не обґрунтував яким саме нормам матеріального права не відповідає рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради № 37 від 22.04.1997 р. та яким чином порушує цивільні права або інтереси позивачів.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, за єдиними відомими суду адресами у матеріалах справи, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що Наказом №1 від 21 січня 1994 року по Макарівському держлісгоспу об`єднання «Київліс» сім`ї ОСОБА_1 було передано безоплатно в особисту власність житло за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі цього було видане Свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_1 від 31.01 1994 року, де вказано, що власниками будинку є: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Свідоцтво на право власності зареєстровано в Макарівському бюро технічної інвентаризації за № 2389 31 січня 1994 року.

Для обслуговування даного житлового будинку була надана земельна ділянка площею 0,1 га, яка була приватизована згідно з рішенням виконкому Макарівської селищної ради від 22 квітня 1997 року за N37 відповідно до Декрету Кабміну України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року №15-92 на підставі заяви гр. ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції вказано на те, що згідно ст. 17 ЗК України 1991 року вказано, що передача земельних ділянок у власність Радами народних депутатів здійснюється на підставі заяви громадянина та даних бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_1 подав заяву без врахування даних бюро технічної інвентаризації.

Тому в рішенні виконкому вказаний лише один власник - ОСОБА_1 і Державний акт на право приватної власності на землю видано громадянину ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що в процесі приватизації ОСОБА_1 позбавив позивачів права приватизації, передбачених ст. 17 ЗК 1991 року на земельну ділянку, у зв`язку з чим порушив земельне законодавство, яке діяло на той час а також у позивачів виникли перешкоди для вчинення правових дій з частками будинку, які належать позивачам, а саме вчиняти з своїми частками будь які правочини.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновків, що є достатні правові підстави для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша стаття 125 ЗК України, в редакції, чинній на момент видачі оспорюваного державного акту).

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина перша стаття 126 ЗК України, в редакції, чинній на момент видачі оспорюваного державного акту).

Належними відповідачами у справах про визнання недійсними та скасування актів про право власності на земельну ділянку є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У даній справі, оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий Макарівською селищною радою.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що належними відповідачами у справах про визнання недійсними та скасування актів про право власності на земельну ділянку є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу.

Таким чином, у даній справі відсутні підстави для задоволення позову внаслідок неналежного складу відповідачів. Як наслідок, судове рішення належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Аналогічна позиція викладена у Постанові ВС від 22.06.2022 року у справі № 545/1575/21.

Крім того, ставлячи вимогу про визнання державного акту недійсним, позивачами не заявляється про скасування рішення, на підставі якого його було видано, що також свідчить про неналежно обраний спосіб захисту прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 вересня 2014 року - задовольнити.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 вересня 2014 року - скасувати.

У позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , про визнання державного акту недійсним, - відмовити.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: