Номер провадження: 22-ц/813/65/23
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Стороженко О.П.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стельмаха Євгенія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 755 570,89 грн, та витрати на сплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 листопада 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №2007/24-24/209, згідно умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100 000,00 дол. США зі сплатою 13,50 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 11.11.2022, на умовах визначених договором кредиту.

Відповідно до договору про внесення змін №1 від 21.09.2012 до договору кредиту, укладеної між позивачем та відповідачем, сторони домовились про рефінансування заборгованості, переведення валюти кредиту з доларів США в національну валюту гривню, встановили починаючи з 21.09.2012 по 31.08.2022 відсоткову ставку в розмірі 9,9 % відсоток річних, починаючи з 01.09.2022 плаваюча (змінна) відсоткова ставка, про зміну графіку погашення кредиту та про зміну кінцевого терміну повернення заборгованості, а саме: до 20 вересня 2026 року.

Відповідно до договору про внесення змін №3 від 21.03.2015 до договору кредиту, укладеної між позивачем та відповідачем, сторони домовились про зміну графіку погашення кредиту.

Акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБСР «Укрсоцбанк»), 14.06.2010, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування АКБСР «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»).

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку.

У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.11.2017 має заборгованість за кредитом в сумі 755 570,89 грн, а саме: - сума заборгованості за кредитом - 651 345,84 грн; - сума заборгованості за відсотками 97 523,99 грн; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 579,05 грн; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2 265,49 грн; - розмір інфляційних витрат за кредитом - 996,90 грн; - розмір інфляційних витрат за відсотками - 859,62 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

У забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за договором кредиту було укладено договір поруки №03-24/789 від 12.11.2007 з поручителем ОСОБА_2 , яка згідно п. 1.1. договору поруки зобов`язалась відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених Договором кредиту.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 755 570,89 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 11 333,56 грн.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, адвокат Стельмах Є.А. в інтересах ОСОБА_1 звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року задоволено частково заяву адвоката Стороженко О.П. в інтересах ОСОБА_1 про заміну сторони. Здійснено заміну сторони позивача ПАТ «Укрсоцбанк» у порядку процесуального правонаступництва у цивільній справі шляхом покладення всіх процесуальних прав та обов`язків в даній справі на залучену особу Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк»).

Відповідачу ОСОБА_2 судові повістки неодноразово надсилались на усі відомі суду адреси місця її проживання та адресу реєстрації, яка надана Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в Одеській області, однак вся надіслана судом кореспонденція повернулась до суду із довідкою поштового відділення про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, апеляційного суду.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

Таким чином, оскільки судова повістка про виклик до суду була направлена, листом рекомендованою кореспонденцією, відповідачу ОСОБА_2 на усі відомі суду адреси місця її проживання та адресу реєстрації, та враховуючи, що отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд також враховує, що апеляційна скарга адвоката Стельмаха Є.А. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року тривалий час знаходиться в провадженні апеляційного суду, а саме з листопада 2018 року, тому ОСОБА_2 мала достатньо часу, в разі необхідності та достатньої зацікавленості в розгляді справи, реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі в повному обсязі.

Крім того, 15 листопада 2023 року від представника АТ «Сенс Банк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Однак, розглянувши вищезазначене клопотання, колегія суддів приходить до висновку про недоцільність відкладення розгляду справи та вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Матеріалами справи встановлено, що 13 вересня 2023 року представник АТ «Сенс Банк» звертався до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату та надання можливість ознайомитись з матеріалами справи.

14 вересня 2023 року колегія суддів апеляційного суду задовольнила дане клопотання, розгляд справи був відкладений на два місяці для надання можливості представнику АТ «Сенс Банк» ознайомитись з матеріалами справи, якою представник позивача не скористався.

Так, протягом 2 місяців представник АТ «Сенс Банк» не з`явився для ознайомлення з матеріалами справи, а тому подання клопотання про відкладення розгляду справи вдруге, з підстав не ознайомлення з матеріалами справи, свідчить про зловживання представником банку своїми процесуальними правами, та необґрунтованого затягування розгляду справи.

Необхідними передумовами ефективного судочинства є добросовісне використання учасниками справи процесуальних прав (недопущення зловживання цими правами), добросовісне виконання встановлених законом обов`язків, дотримання всіма суб`єктами судового провадження етичних норм. Здійснюючи свою діяльність на професійній основі судді та адвокати зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти процесуальної поведінки.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача та представника ОСОБА_1 адвоката Стороженко О.П., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Крім того, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Згідно статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені в договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2007 року АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №2007/24-24/209, згідно умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100 000 дол. США зі сплатою 13,50 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 11 листопада 2022 року, на умовах визначених договором кредиту.

Відповідно до договору про внесення змін №1 від 21.09.2012 до договору кредиту, сторони домовились про рефінансування заборгованості, переведення валюти кредиту з доларів США в національну валюту гривню, встановили починаючи з 21.09.2012 по 31.08.2022 відсоткову ставку в розмірі 9,9 % відсоток річних, починаючи з 01.09.2022 плаваюча (змінна) відсоткова ставка, про зміну графіку погашення кредиту та про зміну кінцевого терміну повернення заборгованості, а саме: до 20 вересня 2026 року.

Відповідно до договору про внесення змін №3 від 21.03.2015 до договору кредиту, сторони домовились про зміну графіку погашення кредиту.

14 червня 2010 року АКБСР «Укрсоцбанк» був перейменований в ПАТ «Укрсоцбанк».

У зв`язку з систематичним порушенням обов`язків зі сплати кредиту, в ОСОБА_1 станом на 23 листопада 2017 року утворилась заборгованість перед банком за кредитом в сумі 755 570,89 грн, яка згідно наданого позивачем розрахунку складається з

-сума заборгованості за кредитом - 651 345,84 грн;

-сума заборгованості за відсотками 97 523,99 грн;

-розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 579,05 грн;

-розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2 265,49 грн;

-розмір інфляційних витрат за кредитом - 996,90 грн;

-розмір інфляційних витрат за відсотками - 859,62 грн.

Відповідно до умов договору кредиту, позичальник ОСОБА_1 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Уразі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обов`язків, встановлених договором кредиту, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

На виконання умов договору кредиту позичальнику ОСОБА_1 була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за договором кредиту, 12 листопада 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №03-24/789, згідно п. 1.1. якого, поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і позичальник ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених договором кредиту.

Таким чином, встановивши, що в ОСОБА_1 утворилась заборгованість внаслідок не виконання ним належним чином взятих на себе зобов`язань згідно договору кредиту №2007/24-24/209, який був забезпечений договором поруки №03-24/789, укладеного з ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 755 570,89 грн, відповідно до розрахунку заборгованості наданого банком, та який не був спростований відповідачами.

В апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки відмовив в задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та розглянув справу без участі відповідача та його представника, чим позбавив їх подати до суду докази, які є важливими для правильного вирішення даної справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи. Одним із таких доказів, є довідка №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016 та повідомлення №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016.

Однак колегія судів апеляційного суду не приймає до уваги вказані доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтею 223 ЦПК України встановлені наслідки неявки в судове засідання учасника справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Матеріалами справи встановлено, що 02 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк», в якому посилається на довідку №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016, копію якої долучив до відзиву (т. 1 а.с. 68-69).

31 травня 2018 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він прийматиме участь в інших судових засіданнях в Малиновському районному суді Одеської області та Київському районному суді Одеської області (т. 3 а.с. 90-91).

01 червня 2018 року в судове засідання до суду першої інстанції учасники справи не з`явились, справу було розглянуто без їх участі.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, подавши клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 не надав суду жодного доказу, тобто не довів поважність причини неможливості неявки в судове засідання.

Згідно положень частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , подавши клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, з тих підстав, що він прийматиме участь в судових засіданнях інших судів, не надав на підтвердження зазначеного жодного доказу, тобто належним чином не довів поважність причини неможливості неявки в судове засідання. Тому, відмовивши в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянувши справи без участі відповідача та його представника, суд першої інстанції жодним чином не порушував вимог процесуального законодавства, в тому числі положень п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

Не приймаються до уваги також посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідача ОСОБА_1 було позбавлено право подати до суду докази, які є важливими для правильного вирішення даної справи, а саме є довідки №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016 та повідомлення №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Так, вбачається, що 02 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк», в якому посилався на довідку №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016, копію якої долучив до відзиву (т. 1 а.с. 68-69).

Копію повідомлення №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016 під час розгляду справи судом першої інстанції дійсно не було долучено до матеріалів справи, однак апеляційний вважає, що відповідач, за період розгляду справи судом першої інстанції, а саме з 12 лютого 2018 року до 01 червня 2018 року, достовірно знаючи про наявність даної справи, жодним чином не був позбавлений надати суду такий доказ, більш того мав процесуальну моджливість реалізувати свої права в повному обсязі.

Щодо посилання на те, що позов банку є безпідставним та необґрунтований, оскільки згідно довідки №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016 та повідомлення №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016, які є офіційними документами, в ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Також, в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) Верховний Суд зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

На підтвердження позовних вимог банком надано до суду копію кредитного договору №2007/24-24/209 від 12.11.2007, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , копію договору поруки №03-24/789 від 12.11.2007, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , копії договорів про внесення змін до вищевказаних договорів, надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, копії виписок по рахунку відповідача ОСОБА_1 та документи про відступлення прав вимоги за спірними договорами.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно керувався тим, що згідно з наявними у справі доказами станом на час розгляду справи в суді зобов`язання за вказаним кредитним договором відповідачем належним чином не виконані, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

При цьому, згідно довідки №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016 в ОСОБА_1 станом на 28 грудня 2016 року відсутня заборгованість в ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №2007/24-24/209 від 12.11.2007, датою погашення є 11 листопада 2022 року.

Тобто така довідка підтверджує лише факт відсутності простроченої заборгованості на поточну дату, а саме на 28 грудня 2016 року, при цьому не підтверджує факту, що кредит закритий повністю чи погашений, більш того вказано, що датою погашення кредиту є 11 листопада 2022 року.

Матеріалами справи дійсно вбачається, що ОСОБА_1 дійсно сплачував платежі по кредиту в період з 12.12.2016 по 10.05.2017, однак квитанцій або будь яких інших доказів про повне погашення заборгованості згідно графіку відповідач не надав. Також відповідачем не надано контррозрахунку, який міг спростувати наданий банком розрахунок або спростував поточну заборгованість.

При цьому, саме відповідач мав спростувати розмір заборгованості по кредиту, заявлений банком, надати докази сплати щомісячних платежів, та в залежності від наявності таких доказів надати свій контррозрахунок боргу. Проте, такі дії відповідачем не вчинені на власний розсуд, будь-яких доказів сплати кредитних коштів в повному обсязі не надано, а надана довідка №08.506-297/85-3293 від 28.12.2016 підтверджує лише факт відсутності простроченої заборгованості на поточну дату, а саме на 28 грудня 2016 року.

Тому, доводи наведені у апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення та трактування норм права на власний розсуд.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача та заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого, законного та справедливого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Стельмаха Євгенія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 27 листопада 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік