Справа № 372/3953/23
Провадження № 2-1478/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Сікорській М.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зміну розміру і способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до відповідача про зміну розміру та способу аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи його тим, що Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2010 року. На даний час розмір аліментів, який сплачує відповідач є недостатнім для гармонійного та повноцінного розвитку дитини, забезпечення усіх її потреб, рівень витрат на дитину постійно зростає. Донька потребує значних витрат, які Позивач не має можливості забезпечити за власні кошти і за присуджені аліменти. Ураховуючи те, що розмір присуджених аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, вихованні дитини, що також потребує додаткових витрат, а також те, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, позивач вважає за доцільне просити суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з 14/ частки всіх видів доходу, щомісяця на тверду грошову суму у розмірі 30 000 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. А тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

29 серпня 2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення по справі підготовчого судового засідання.

30 жовтня 2023 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивачка в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема проти зміни способу стягнення аліментів не заперечив, однак вважав достатнім розмір аліментів у сумі 28 000 грн., посилався на домовленість сторін.

Вислухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2010 року.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

При цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено, під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки, відповідач сплачує аліменти на утримання дочки у розмірі визначеному рішенням суду, зокрема на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2010 року.

Звертаючись з позовом до суду позивачка фактично не вказала суттєвих обставин, які мають істотне значення для зміни способу стягнення аліментів, як і не надала жодних належних доказів про зміну обставин, які б мали значення для зміни способу стягнення чи розміру аліментів. Посилання позивачки на підставу для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема у зв`язку потребою значних витрат не є суттєвим та не дає достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи позову ґрунтуються на обставинах, які існували на час винесення судом рішення про стягнення аліментів, тому ці обставини вже враховані у чинному судовому рішенні при визначенні розміру аліментів і не породжують правових наслідків у виді збільшення розміру аліментів у межах нової цивільної справи.

Доводи про те, що сплата аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу є недостатніми, а тому, суд вважає необґрунтованими і непереконливими, оскільки суду не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в доводах позову.

При цьому, під час судового розгляду судом встановлено, що обставини, покладені в основу рішення суду про стягнення аліментів, фактично не змінилися, обидві сторони мають офіційний і постійний дохід, мають постійне місце роботи, відповідач належно виконує своїх зобов`язання про сплату аліментів у частці від регулярного і стабільного заробітку, розмір сплачуваних аліментів у достатній мірі забезпечує життєві потреби дитини. Обставин, які б вказували на зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я сторін тощо, суду не повідомлено.

Доводи сторін про існування певних домовленостей не є передбаченою законом підставою для винесення судового рішення про зміну способу стягнення аліментів, а часткове визнання позову відповідачем не може бути прийняте судом, оскільки на відміну від повного визнання це потребує належної правової оцінки сутності спірних правовідносин, оцінки доказів і правових позицій сторін. Крім того, недоведеність певних передбачених законом обставин унеможливлює висновок про те, що внаслідок зміни способу стягнення аліментів права неповнолітньої дитини на утримання від батька не будуть звужені чи порушені, а існуючі гарантії забезпечення життєвих потреб дитини не будуть погіршені, що, на думку суду, може мати місце з огляду на існуючий високий розмір постійного офіційного доходу відповідача. За наслідками судового розгляду суд не переконався, що права та інтереси дитини не будуть порушені у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог.

Пасивна процесуальна поведінка сторін в частині подання суду доказів про існування обставин, які є істотними для вирішення цього цивільного спору, тобто виконання своїх процесуальних обов`язків щодо доведення своїх правових позицій в суді, наполягання на вирішення спору саме в межах пред`явлених позовних вимог і на підставі наявних у справі доказів, дають підстави суду вирішити спір на засадах диспозитивності цивільного судочинства.

У зв`язку з вищевикладеним, обставини, покладені в основу позову не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду, а правові обґрунтування позову є юридично неспроможними.

При цьому суд зважає на те, що наявність добровільної домовленості сторін щодо порядку і способу утримання спільної неповнолітньої дитини може свідчити про відсутність предмету спору, не потребує судового втручання у спірні правовідносини і може реалізовуватись сторонами без додаткового судового рішення та без застосування судового примусу, що є характерним для судових рішень у цій категорії спорів.

Враховуючи обставини, що мають істотне значення, беручи до уваги те, що утримувати неповнолітню дитину є обов`язком як батька, так і матері, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 ЦПК України, ст.ст. 84, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зміну розміру і способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко