Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6256/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Боричок К.В., про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Боричок К.В. про визнання права власності.

Згідно позовних вимог просить визнати за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та три земельні ділянки площею 0,07, 0,11 та 0,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського) району Закарпатської області.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_2 .

Після смерті батька відкрилася спадщина зокрема на житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0,46 га розташовану на території Боржавської с/р Виноградівського району Закарпатської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Батьками позивачки за життя заповітного розпорядження залишено не було.

В порядку цивільного законодавства позивачка прийняла спадщину, оскільки з самого народження і на даний час проживає у спадковому будинку слідкує за помешканням, обробляє земельні ділянки.

Відповідачі по справі її рідні брат та сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не заперечують щодо прийняття нею спадкового майна.

Інших спадкоємців передбачених ст. 1241 ЦК України немає.

При зверненні до Державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Боричок К.В. про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майна та було рекомендовано звернутися до Виноградівського районного суду .

Позивачкою було замовлено та виготовлено технічний паспорта на житловий будинок.

Згідно інформаційної довідки ФОП ОСОБА_5 , від 04.08.2023 року житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 згідно довідки, виданої старостою Боржавського старостинського округу Виноградівської міської ради Закарпатської області від 20.07.2023 року за №20.1-07/433 відповідно до запису по господарської книги №3 особовий рахунок НОМЕР_1 , рахується за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом в архівних матеріалах Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області було надано копію Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-ЗК № 010043 від 09.06.2003 року. Вказаний документ підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю.

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та втратою правовстановлюючого документу на землю за життя спадкодавця.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за заповітом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення нею повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі (а.с.34, 37, 40).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 02.08.2006 року (а.с.10).

Мати позивачки ОСОБА_4 померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 09.03.2001 року (а.с. 9).

Факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стверджується свідоцтвом про народження позивачки НОМЕР_4 від 30.07.1963 р. (а.с.7). та свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_6 НОМЕР_5 від 21.02.1981 року (а.с. 8).

Спадкодавці за життя заповіт не залишали.

Спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельна ділянку площею 0,46 га розташовану на території Боржавської сільради Виноградівського району Закарпатської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Належність спадкодавцю ОСОБА_2 житлового будинку в АДРЕСА_1 підтверджується довідкою Виноградівської міської ради від 20.07.2003 року (по господарська книга №3, особовий рахунок НОМЕР_1 ) (а.с.17).

Належність ОСОБА_2 трьох земельних ділянок площею 0,07, 0,11 та 0,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради підтверджується копію Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-ЗК № 010043 від 09.06.2003 року (а.с.25-25 зв.).

В порядку цивільного законодавства позивачка прийняла спадщину, оскільки з самого народження і на даний час проживає у спадковому будинку слідкує за помешканням, обробляє земельні ділянки.

Відповідачі по справі її рідні брат та сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не заперечують щодо прийняття нею спадкового майна, про що подали до суду відповідні заяви (а.с.37, 40).

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Спадщину прийняла. Інші спадкоємці першої черги спадкування рідні брат та сестра відповідачі по справі жодних дій щодо прийняття спадщини не вчиняли, претензій до спадкового майна не мають.

Належність спадкодавцю спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності в порядку спадкування за законом на:

- житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,07 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського ) району Закарпатської області;

- земельну ділянку площею 0,11 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського ) району Закарпатської області;

- земельну ділянку площею 0,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського ) району Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо