ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5473/23 Справа № 201/3484/22 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

10 червня 2022 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів.

27 жовтня 2022р. до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява із збільшенням розміру позовних вимог.

Позов мотивовано тим, що починаючи з листопада 2019 року він проживав разом з відповідачем та її родиною за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, у червні 2021 року відносини між ним та відповідачем були припинені та з цього часу він проживає окремо. У період спільного проживання він придбавав будівельні матеріали, меблі та побутову техніку, сплачував за ремонтні роботи у кухні квартири, а також комунальні платежі. Крім того, за час спільного проживання ним були сплачені кошти за навчання відповідача ОСОБА_3 в університеті ТГАТУ у розмірі 3 085 грн. Після припинення відносин відповідач не бажає повертати майно, що їй не належить, останнє залишається безпідставно у її користуванні, витрати на ремонт кухні та оплату навчання відповідач до цього часу також не компенсувала, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, у зв`язку з чим просив суд витребувати у відповідача належну йому на праві власності побутову техніку, а саме: холодильник LG, витяжка Ventolux, водонагрівач ATLANTIC, праска Tefal, стінку Омега в належному технічно-справному стані, роутер ASUS RT-AC1200, конвектор RODA RSP-2000EU та кошти, витрачені на ремонт кухні у розмірі 80 990 грн., або виплатити кошти еквівалентом вартості майна загальною сумою 122 933 грн., стягнути кошти у розмірі 3 085 грн. сплачені за навчання ОСОБА_2 в університеті ТГАТУ, а також судовий збір - 992грн. 40коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

29 березня 2023 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 124 123 грн. 32 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У квітні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голубніченко В.О., подана апеляційна скарга, в якій вона просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої прийняте з порушенням вимог процесуального й матеріального права, а також без врахування обставин, що мають суттєве значення для справи.

Вважає, що судом було обрано неналежний спосіб захисту прав позивача.

Крім того зазначає, що позивач не може встановити факт, що він є власником майна, а саме: холодильника LG, витяжки Ventolux, водонагрівача Atlantic, праски Tefal, стінки Омега, роутера ASUS RT-AC1200, конвектора RODA RSP-2000EU, оскільки перелік вказаного майна не є індивідуалізованим, тобто позивачем не вказано унікальний номер кожної із одиниць техніки та не надано докази на придбання техніки із зазначенням індивідуального номеру кожної одиниці техніки. Позивач не може довести ані факт законного права на майно, ані існування майна взагалі, ані перебування майна у незаконній власності відповідача, ані взагалі той факт, що перелічене майно перебувало або перебуває у відповідача.

Щодо придбання будівельних матеріалів та здійснення оплати праці з ремонту в приміщенні кухні в квартирі відповідача в період з 04.11.2020 року по 17.12.2020 року на загальну суму 80 990 грн., то позивачем не доведено, що ремонт взагалі було здійснено в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не надано договір підряду, акт приймання виконаних робіт, платіжне доручення, квитанція про сплату послуг за договором та інше.

Судом не було враховано, що квартира на праві власності належить матері відповідача, тож позивач не мав підстав та мети робити ремонт в цій квартирі, де мешкає відповідач з донькою та бабусею, а сам позивач ніколи не проживав.

Більш того, позивач стверджує, що мешкав із відповідачем, її донькою та її бабусею, отже в такому випадку застосовуються положення ст.156 ЖК України та позивач має довести не лише те, що саме в квартиру відповідача він інвестував кошти на ремонт, але й те, що ці витрати перевищували покладений на нього цією статтею обов`язок.

Щодо сплати коштів за навчання відповідача в університеті ТГАТУ в загальній сумі 3 085 грн., то належним відповідачем у даному випадку є університет ТГАТУ, а не відповідач.

Водночас, позивач дійсно іноді допомагав відповідачці сплачувати комунальні послуги, оскільки вони мали дружні відносини, однак відповідач кожного разу повертала кошти. Судом не були враховані надані відповідачем квитанції про переказ особистих коштів, які вона перераховувала позивачу в рахунок повернення боргу за оплату останнім комунальних послуг.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 126 018 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів, витрачених на ремонт кухні, скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з листопада 2019 року по червень 2021 року спільно проживав з родиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання особи у житловому приміщенні (квартирі) від 05.09.2022 р., складеним головою правління ОСББ «МЕТАЛУРГ» Дрозд К.О. разом з мешканцями та співвласниками багатоквартирного будинку. Спільне проживання сторін підтверджується також фотознімками, копії яких наявні в матеріалах справи. Доказів протилежного відповідачем та її представником в ході розгляду справи не надано.

Суд з уточненої позовної заяви встановив, що під час проживання у відповідача позивачем були придбані меблі та побутова техніка, сплачено за проведений ремонт у кухні, здійснено оплату комунальних платежів та оплату навчання відповідача. Проте, після припинення відносин відповідач не бажає повертати майно, що їй не належить, останнє залишається у її користуванні.

На підтвердження вказаних позовних вимог про придбання меблів, побутової техніки, будівельних матеріалів, сплату коштів за ремонтні роботи, комунальні платежі та навчання, а також перебування вказаного майна у незаконному володінні відповідача, позивачем були надані копії наступних документів, а саме:

1) 21.02.2020 р. позивачем придбаний холодильник LG GC- B247JMUV, вартістю 22 999 грн., що підтверджується квитанцією про придбання товару та випискою із банку, а також фотознімком даного холодильнику у квартирі відповідачки. Копією накладної на доставку №КВФТ-789180 від 23.02.2020р. підтверджено, що придбаний позивачем холодильник LG GC- B247JMUV доставлено за адресою: АДРЕСА_1 .

2) 27.02.2020 р. позивачем в магазині Фокстрот придбаний роутер ASUS RT-AC1200, вартістю 499 грн. 90коп., що підтверджується копією чеку.

3) 02.07.2020 р. позивачем придбана праска Tefal FV9845, вартістю 2 999 грн., що підтверджується квитанцією про придбання та випискою із банку.

4) 09.10.2020 р. позивачем придбані меблі - стінка Омега, вартістю 5 149 грн., що підтверджується випискою із банку, замовленням товару покупцем, а також фотознімком стінки у квартирі відповідача.

5) 12.11.2020 р. позивачем придбані витяжка з нахилом Ventolux TOBCANA 60 BE, вартістю 5249 грн., та водонагрівач ATLANTIC PC 15Е, вартістю 3149 грн., що підтверджується квитанціями про придбання товару та виписками банку, а також фотознімком витяжки у квартирі відповідача. Копією виписки по кредитному договору від 12.11.2020р. за період 29.07.2021р.- 29.07.2021р. підтверджено, що оплата придбаних товарів, у загальній сумі 8399 грн. 80 коп., здійснена позивачем кредитною картою у розстрочку.

6) 08.12.2020 р. позивачем в магазині Фокстрот придбаний конвектор RODA RSP-2000EU, вартістю 1,00 грн., що підтверджується копією чеку, а також фотознімком останнього у квартирі відповідача.

7) у період з 04.11.2020 р. - 17.12.2020 р. позивачем придбані будівельні матеріали та проведено оплату праці за ремонт в приміщенні кухні у квартирі відповідача, придбано меблі в приміщення кухні, на загальну суму 80 990 грн., що підтверджується актом виконаних робіт, квитанціями, чеком №47 від 20.11.2020 р. ФОП ОСОБА_4 щодо придбання та зборки меблів для приміщення кухні, фотознімками кухні та відео робіт із влаштування натяжної стелі в квартирі, іншим відео на флеш носії, з якого видно, яке приміщення кухні було до ремонту, яке обладнання знаходилось в приміщенні кухні, які меблі знаходились в приміщенні кухні та приміщення кухні після ремонту, з побутовою технікою. Також, в матеріалах справи наявна переписка з менеджером фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , якою підтверджується факт замовлення меблів та переведення йому коштів.

Таким чином, судом було встановлено, що проведення ремонту приміщення кухні, за вищенаведеною адресою, який було здійснено позивачем за власний рахунок, підтверджується належними доказами, а саме: фото, відео приміщення кухні до ремонту та після ремонту, квитанціями щодо оплати послуг, квитанціями щодо придбання побутової техніки, виписками із банку.

Відповідачем в ході розгляду справи не було спростовано належними та допустимими доказами відсутність ремонту за адресою її фактичного проживання, а також відсутність придбаної позивачем побутової техніки.

Суд не взяв до уваги посилання представника відповідача з приводу того, що позивачем не надано доказів знаходження вказаного майна у відповідача, оскільки зазначене спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, 07.02.2020 р. та 24.11.2020 р. позивачем були сплачені кошти у розмірі 1 045 грн. та 2 040 грн. (відповідно), отже у загальному розмірі - 3 085 грн. за навчання відповідача в університеті ТГАТУ, що підтверджується відповідними квитанціями від 24.11.2020 р. та 07.02.2020 р., а також випискою банку.

З 20.06.2021 р. позивач проживає окремо від відповідача. Проте, придбане ним майно залишається у користуванні відповідача, витрати за ремонт кухні та за оплату навчання нею не компенсовано.

Суд не лишив поза увагою той факт, що сама відповідач по тексту відзиву на позов від 17.08.2022 р. зазначала, що з позивачем вони були виключно у приятельських стосунках, ніколи разом не мешкали та не вели спільне господарство. Отже суд дійшов висновку, що майно, яке придбано за кошти позивача, знаходиться в квартирі відповідача без достатньої правової підстави. Те саме стосується і ремонту в кухні та оплаті навчання ОСОБА_2 .

Судом було зазначено, що позивачем в ході розгляду справи надано належні та допустимі докази придбання ним меблів, побутової техніки, будівельних матеріалів у квартиру відповідача, а також сплати ним ремонтних робіт в кухні квартири, за комунальні послуги та за навчання відповідача, а також надано докази вартості цього майна: товарні чеки, накладні, що підтверджують придбання майна саме позивачем.

Також, на думку суду, позивачем підтверджено перебування у володінні відповідача: холодильника LG, витяжки Ventolux, водонагрівача ATLANTIC, праски Tefal, стінки Омега, роутера ASUS RT-AC1200, конвектора RODA RSP-2000EU, кухні відповідними накладними на доставку, фотознімками та відео з флеш носія.

Відповідачем та її представником доказів протилежного суду не було надано. Відсутність находження майна у володінні відповідача та не здійснення позивачем ремонту у її квартирі позивачем не підтверджено.

Враховуючи викладене, суд вважав доведеним з боку позивача той факт, що придбане ним майно та понесені витрати є його особистим майном, яке безпідставно залишається у користуванні відповідача, деякі позиції є вмонтованими або стали невід`ємною частиною ремонтних робіт, це майно не повернуто позивачу, у зв`язку з чим, суд вважав доцільним визначити способом захисту порушеного права позивача саме стягнення з відповідача вартості придбаного позивачем майна, а не витребування майна з чужого незаконного володіння.

При цьому, судом було враховано, що роутер та конвектор були придбані за суму меншу ніж зазначив позивач в позовній заяві, а тому з відповідача підлягає стягненню лише реальна сума понесених позивачем витрат за придбання цього майна, а не його фактична вартість (позивач же зазначав, що ним при придбанні цих позицій майна були використані бонуси, тобто використана знижка магазина, і з відповідача слід стягнути повну вартість придбаного товару).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати на придбання побутової техніки, будівельних матеріалів, ремонт кухні та навчання відповідача, понесені позивачем за період проживання у неї, підлягають стягненню з останньої у загальному розмірі 124123 грн. 32 коп., які складаються з: 3085 грн. витрати на навчання, 80990 грн. витрати за ремонт та придбання кухні, 5149 грн. 62коп. вартість стінки, 2999 грн. вартість праски, 8399 грн. 80 коп. вартість витяжки та бойлера, 22999 грн. вартість холодильника, 499 грн.90 коп. вартість роутера та 1,00 грн. вартість конвектора.

Суд вважав за необхідне задовольнити частково позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 124 123 грн. 32коп., а в іншій частині позовних вимог на суму 1 894 грн. 68 коп. та в частині позовних вимог саме про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Але у повній мірі з таким висновком колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.16 УК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст.400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Згідно п.21 вказаної постанови, у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Пункт 23 постанови передбачає, що відповідно до ст.387 ЦК України та ч.3 ст.10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність стягнення з відповідача вартості придбаного позивачем майна, а не витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки такий спосіб захисту порушеного права позивача не виходить за межі позовних вимог.

Суд дійшов правильного висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати на придбання побутової техніки, а саме холодильника LG, витяжки Ventolux, водонагрівача ATLANTIC, праски Tefal, стінки Омега, роутера ASUS RT-AC1200 та конвектора RODA RSP-2000EU у загальному розмірі 40 048,32 грн, а також витрати за навчання відповідача ОСОБА_2 у розмірі 3085 грн, понесені позивачем за період проживання у неї.Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Також суд правильно врахував, що роутер та конвектор були придбані за суму меншу, ніж зазначив позивач в позовній заяві, а тому з відповідача підлягає стягненню лише реальна сума понесених позивачем витрат за придбання цього майна, а не його фактична вартість.

Разом з тим, вимоги позовної заяви щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат за ремонт та придбання кухні не підлягають задоволенню, оскільки квартира, в якій було зроблено ремонт, за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності матері відповідачки - ОСОБА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав та Договором довічного утримання від 15 лютого 2010 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Отже, вимоги щодо відшкодування витрат на ремонт кухні мають бути пред`явлені саме до власника зазначеної квартири - ОСОБА_6 , а не до відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, стягненню з відповідачки підлягають лише кошти витрачені позивачем на рухоме майно, як зазначено вище.

Відповідно апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідачкою при поданні апеляційної скарги був сплачений судовий збір у розмірі 1466, 23 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі ставилось питання про відмову у задоволенні позовних вимог, але позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 34, 75 % від стягнутого судом першої інстанції. Відповідно доводи апеляційної скарги задоволено на 65, 25% від заявлених у апеляційній скарзі, а тому з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню сплачений судовий збір на рівні 65, 25% від фактично сплаченого, що становить 956 гривень 71 копійку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 43 133 (сорок три тисячі сто тридцять три) гривні 32 копійки.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 коштів, витрачених на ремонт кухні відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 71 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: