ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9038/23 Справа № 201/4715/23 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о про його звільнення з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, поновлено його на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ; стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ (філія) Державної податкової служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 22.02.2021 по 19.05.2022р. в розмірі 196 506,96 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 17 005,49 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, вирішено питання судових витрат.

Наказом № 572-о від 30.08.2022р., тобто через 72 робочих дні, позивача поновлено на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а наказом № 675-о від 15.09.2022р. звільнено на пенсію за власним бажанням.

Але всупереч положенням ст.116 КзПП України позивачу у день звільнення не виплачений стягнутий постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду середній заробіток за час вимушеного прогулу, та остаточно ця сума отримана позивачем 18.04.2023р.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98 883грн 31коп, вимушений прогул у зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 45 347грн 76коп, за ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 6 003грн 32коп та інфляційні втрати в сумі 32 929грн 26коп, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 45 347, 76 грн. середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, 5 000 грн. на професійну правничу допомогу, а всього 50 347, 76 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області судовий збір на користь держави в сумі 1073,60грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о про його звільнення з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, поновлено його на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (); стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ (філія) Державної податкової служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 22.02.2021 по 19.05.2022р. в розмірі 196 506,96 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 17 005,49 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, вирішено питання судових витрат.

Наказом № 572-о від 30.08.2022р. позивача поновлено на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області .

Наказом № 573-о від 30.08.2022р. позивача звільнено з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у порядку переведення для подальшої роботи в головному управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленому підрозділі ДПС .

Наказом № 675-о від 15.09.2022р. позивача звільнено на пенсію за власним бажанням.

Стягнутий постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2022р. середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачувався частинами, і остаточно вся сума отримана позивачем 18.04.2023р.

Позивач на підставі судового рішення повинен був бути поновлений на посаді з 19.05.2022р. негайно, а поновлений на роботі 30.08.2022р.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки у ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2022р. про поновлення позивача на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виконано із затримкою, відповідно до статті 236 КЗпП України позивачу має бути виплачений його середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 19.05.2022р. по 30.08.2022р.

Відмовляючи в задоволені інших позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, що постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о про його звільнення з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, поновлено його на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (); стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ (філія) Державної податкової служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 22.02.2021 по 19.05.2022р. в розмірі 196 506,96 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 17 005,49 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, вирішено питання судових витрат.

Наказом № 572-о від 30.08.2022р. позивача поновлено на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду від 9.05.2022р. за період з 19.05.2022 по 29.08.2022р., за 72 робочих дні, в сумі 45 347грн 76коп.

При вирішенні питання стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98 883грн 31коп, суд першої інстанції встановив, що позивач просить стягнути цей середній заробіток, виходячи із суми середнього заробітку 196 506,96 грн, стягнутого Дніпропетровським апеляційний судом і не виплаченого на день його звільнення 15.09.2022р.

Проте зазначені кошти стягнені в порядку примусового виконання судового рішення органами казначейської служби, тобто в площині виконавчого провадження, після попереднього незаконного звільнення позивача.

Відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України.

Щодо стягнення сум за ст. 625 ЦПК України .

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2759цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України ст.625 ЦК України розміщена в розділі Загальні положення про зобов`язання книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст.625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків, що у задоволенні вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦПК України слід відмовити.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем підтверджено належними доказами (договором про надання правової допомоги №01/04-23 від 07 квітня 2023 року та актом про надання правової допомоги від 20.04.2023 року до договору про надання правової допомоги №01/04-23 від 07 квітня 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, колегія суддів, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат, дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: