Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2023 Справа №607/9210/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М., присяжних Веселович Т.Я., Камаш Н.Я.,

за участю секретаря судового засідання Кужель К.С., прокурора Галаса Н.В., представника заявника ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , особи, щодо якої вирішується питання госпіталізації ОСОБА_3 , представника особи, щодо якої вирішується питання госпіталізації адвоката Шевчука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ :

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_4 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди, для стаціонарного лікування.

В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що у ОСОБА_3 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.

У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Шевчук Т.І. заяву підтримала і просила суд її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію ОСОБА_4 у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди підтримав.

ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечив, вважає, що підстави для госпіталізації відсутні, вважає себе здоровим.

Адвокат Шевчук В.О. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, вважає її безпідставною.

Законний представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила, що її син поводить себе агресивно і неадекватно, часто б`є її, кричить, всі сусіди чують, погрожував побити вікна сусідам, хотів дошкою вдарити її в голову, виганяє з хати. Вказала, що останній раз, коли син бив її, сусіди, почувши як вона кричала, викликали поліцію.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 вказав, що він є братом ОСОБА_3 , який постійно здійснює психологічне насилля відносно матері, мама постійно дзвонить і жаліється йому, він був свідком крику та свідком перепалки між братом та мамою місяць назад, вказав, що руки в матері в синяках.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити.

У судовому засіданні з`ясовано, ОСОБА_3 поступив на стаціонарне лікування та обстеження в 3 психіатричне відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР 23 травня 2023 року, з приводу діагнозу: хронічний маячний розлад, стійкий параноїчний синдром.

Із змісту заяви про госпіталізацію ОСОБА_3 вбачається, що його було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації.

Підставою для висновку були відомості про поведінку гр. ОСОБА_3 , які надійшли від матері ОСОБА_2 .

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 23 травня 2023 року, остання звернулася до генерального директора КНП «ТОКПЛ» Шкоробота В. з проханням госпіталізувати її сина ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що він є постійно збудженим, агресивним, постійно кричить на сусідів, оточуючих людей, дітей, в магазинах, інших місцях, усі його бояться.

Згідно висновку комісії лікарів психіатрів ОСОБА_3 діагностовано: хронічний маячний розлад, стійкий параноїчний синдром.

У зазначеному вище висновку комісії лікарів психіатрів описано, що мовний контакт з пацієнтом малопродуктивний. Ходить по палаті, сам з собою розмовляє, при запитанні із ким веде розмову, проявляє агресію. Відповідей на запитання уникає. В розмові неспокійний, напружений, озлоблений, агресивний у висловлюваннях, вживає нецензурну лексику, активно жестикулює. Не витримує дистанцію в спілкуванні з лікарем та медичним персоналом. Фамільярний. Зовнішній вигляд неохайний, одяг брудний. Незадоволений госпіталізацією, стверджує, що всі змовились проти нього: «вони на мене пишуть заяви, звертаються в різні інстанції, поліцію, медичну службу, лікарі не можуть провести правильно психічний огляд, не можуть розібратись хто здоровий, а хто хворий... то всі мої родичі і сусіди хворі, а я здоровий...». Висловлює маячні ідеї змови, шкоди, підозрює всіх у змові проти нього. Мислення пришвидшене, непослідовне, по параноїдному типу. Емоційно - лабільний, внутрішньо напружений, негативістичний. Схильний до афективних реакцій. Інструкцій медичного персоналу не виконує, порушує режим у відділенні. Вороже налаштований до інших пацієнтів. Критика до свого стану відсутня.

З анамнезу встановлено, що ОСОБА_3 даним захворюванням хворіє з 2006 року, відколи вперше змінився в своєму психічному стані - змінився в поведінці, став усамітнюватись, розмовляв сам до себе, відмовився від їжі, яку готувала мама, не доглядав за собою, кожен день ходив в магазин з вимогою, що йому продали «транзистор, який запакований», безпричинно, неадекватно посміхався, конфліктував з рідними, навколишніми. Неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР. Остання виписка 26.05.2020 р. Усі попередні госпіталізації пацієнта проводились згідно рішень Тернопільського міськрайонного суду. Пацієнт перебуває на обліку ТПР, як особа, що чинить небезпеку для оточуючих (агресивний у висловлюваннях, в поведінці до навколишніх, постійно пише скарги у різні установи). Дане поступлення пов`язане з погіршенням психічного стану: з неадекватною поведінкою, агресією, збудженням, відмовляється від амбулаторного лікування, погано спить вночі, конфліктує із сусідами, сам із собою розмовляє, постійно пише скарги на різні установи.

Заслухавши учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити, зважаючи на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Виходячи з діагнозу, що поставлений ОСОБА_3 , амнестичних відомостей, що відображені в наданому суду висновку, пояснень лікаря, пояснень законного представника, пояснень свідка, а також особи, щодо якої вирішується питання госпіталізації, суд доходить переконання, що госпіталізація ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди, є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки підтверджено, що він хворіє тяжким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.

Тому, заяву представника Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, слід задовольнити.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 про те, що він є здоровим та не потребує лікування, оскільки як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, яка має спеціальні знання щодо природи та перебігу психічних захворювань, саме до їхньої компетенції віднесено визначення ступеня тяжкості психічного захворювання, можливих наслідків таких захворювань та способів їх лікування.

Рішення підлягає до негайного виконання. На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 263, 265, 273, 33-342, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Надати психіатричну допомогу в примусовому порядку шляхом госпіталізації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Повне судове рішення виготовлено 29 травня 2023 року.

Головуючий суддя /підпис/ В.М. Позняк

Присяжні /підпис/ Т.Я. Веселович /підпис/

Н.Я. Камашільського