Справа № 509/4206/22
28 листопада 2023 року смт Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом
поділ спільного майна,-
10 жовтня 2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить суд:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступне нерухоме майно:
коридор (літера А, номер 1-10) 5,2 м2
житлова кімната (літера А, номер 1-11) 20,7 м2
житлова кімната (літера А, номер 1-12) 16,6 м2
санвузол (літера А, номер 1-13) 9,0 м2
коридор (літера А, номер 1-14) 11,4 м2
житлова кімната (літера А, номер 1-15) 26,1 м2
хол (літера А, номер 1-16) 6,2 м2
допоміжне приміщення (літера А, номер 1-17) 31,3 м2
та на першому поверсі:
коридор (літера А, приміщення 1-1 по плану відповідно експертизи) площею 6,3 м2
коридор (літера А, номер 1-1) 4,8 м2
коридор (літера А, номер 1-2) 11,9 м2
кухня (літера А, номер 1-3) 13,2 м2
житлова (літера А, номер 1-4) 19,1 м2
санвузол (літера А, номер 1-5) 9,9 м2
передпокій (літера А, номер 1-6) 6,2 м2
житлова (літера А, номер 1-8) 19,8 м2
житлова (літера А, номер 1-9) 10,7 м2
- стягнути з відповідача, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію у розмірі 149907,0 грн. в рахунок різниці вартості поділеного майна;
позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність 286,0 м2 відповідно до проведеної судової експертизи, відповідачу, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у власність 142,5 м2 відповідно до проведеної судової експертизи;
- припинити за позивачем, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та відповідачем, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право спільної сумісної власності на:
- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.
Позивач стверджує, що відповідач в теперішній час не здійснює ніяких дій щодо введення в експлуатацію зазначеної будівлі. Станом на дату звернення до суду з позовом побудований житловий будинок, який хоча й не введено в експлуатацію, але придатний для проживання, оскільки в ньому виконані будівельні роботи, проведено комунікації.
Всі документи стосовно початку будівельних робіт були оформлені на відповідача, тому позивачка опинилася в ситуації, залежній від бездіяльності відповідача та небажання вводити будинок в експлуатацію.
Позивач вказує, що на даний момент об`єкт незавершеного будівництва повністю придатний до експлуатації та не потребує ремонтних робіт. Рішення про поділ земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництвом між подружжям, надасть можливість ввести в експлуатацію об`єкт незавершеного будівництва та розпорядитися правом власності.
Позивач та її представник подали заяву про розгляд справи без їх участі підтримали в повному обсязі викладені в позовній заяві обставини та просили задовольнити заявлені вимоги (згідно уточненої редакції).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив, відзив на позов не надав.
Розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
25 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.10.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване на ім`я відповідача ОСОБА_2 та підтверджується Договором купівлі-продажу від 24.09.2010 року та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 9039636 від 24.09.2010 року, а також Державним актом про право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ № 113941 від 26 квітня 2007 року з нотаріальним написом від 24 вересня 2010 року.
На підтвердження початку будівельних робіт на вищевказаній земельній ділянці позивачем наданий Висновок експертизи СРПД Овідіопольського РВ ГУ МНС України в Одеській області №9 від 11.01.2001 року, Протокол експертизи №4 від 21.01.2011 року та Повідомлення про початок виконання будівельних робіт на які не вимагається дозвіл 27.01.2011 року. У Повідомлені зазначений замовником відповідач, адже земельна ділянка при оформленні права власності було оформлена на його ім`я.
Як зазначає позивач, відповідач в теперішній час не здійснює ніяких дій щодо введення в експлуатацію зазначеної будівлі.
У 2010 році Позивачкою та Відповідачем було оформлено Проектну документацію підключення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до електромережі.
Згідно висновку експерта№26/23 від 24.05.2023 року комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи встановлено наступне:
На підставі проведеного дослідження можна зробити висновок, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований з за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом завершеного будівництва, несучі та огороджуючи конструкції виконано в повному обсязі зі ступенем готовності 100%. Загальний ступінь готовності складає 94%, за рахунок не повного виконання оздоблювальних робіт на другому поверсі, які в свою чергу не перешкоджають введенню в експлуатацію.
Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва є технічна можливість розділити, виділивши частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва. Склад приміщень та графічне відображення докладно описано в дослідницькій частині. Грошова компенсація другому співвласнику від першого співвласника складає 149907,0 грн.
Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва є технічна можливість фактично виділити частку в будівництві ОСОБА_1 в окреме господарство. Склад приміщень та графічне відображення докладно описано в дослідницькій частині.
Відповідно до вимог нормативно-правових актів є технічна можливість фактично виділити частку земельної ділянки ОСОБА_1 в окрему земельну ділянку.
З урахуванням наданого експертом висновку та запропонованого варіанту розподілу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , (нині адреса розташування земельної ділянки змінена на: АДРЕСА_1 ), позивачем були уточнені позовні вимоги.
Згідно п.1 та п.2 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно п.1 та п.2 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно а.2 п.1 ст.71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про іпотеку», об`єкт незавершеного будівництва - об`єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.
Відповідно а.2 та а.3 ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно ч.3 ст.331 Цивільного кодексу України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) .
Згідно а.1 ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц.
Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.
Такого визначення дійшов Верховний Суд у справі № 6-47цс16 та виклав у Постанові по цій справі від 07.09.2016року.
Також у зазначеній Постанові Верховного Суду вказано, що «спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на 1/2 частину спірного об`єкта незавершеного будівництва».
Згідно до пп.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: «право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва».
Відповідно до п.4 ст.271 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва на підставі рішення суду, що набрало законної сили, проводиться за правилами, визначеними частинами першою - третьою цієї статті.
Відповідно пп.1-6 ч.6 та ч.7 Розділу II Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва (схвалені Колегією державної реєстраційної служби України 11.12.2012року, Протокол №3) до заяви про державну реєстрацію заявником подаються наступні документи: «1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (див. Методичні рекомендації щодо документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку відповідно до законодавства, схвалені на засіданні колегії Укрдержреєстру 28.11.2012 (протокол № 2); 2) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); 3) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт ;4) технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва, що формується за результатами проведеної технічної інвентаризації ;5) документ про сплату державного мита (крім випадків звільнення від сплати державного мита) ;6) документ, що підтверджує плату за видачу витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав)».
Згідно ч.3 Розділу III зазначених вище Методичних рекомендацій «після проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав».
Згідно ч.5 та ч.6 Розділу III зазначених вище Методичних рекомендацій «у разі здійснення наступних операцій з об`єктом незавершеного будівництва, новий власник такого об`єкта стає новим замовником подальшого здійснення такого будівництва. Для проведення державної реєстрації права власності на такий об`єкт, новий власник подає документи, що визначені Цивільним кодексом України та Порядком для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, зазначені у розділі II.
Після завершення будівництва об`єкта незавершеного будівництва та прийняття в установлених законодавством випадках його в експлуатацію, право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна підлягає державній реєстрації. У разі якщо право власності на об`єкт незавершеного будівництва було зареєстровано відповідно до вимог Порядку, державний реєстратор не відкриває новий розділ Державного реєстру прав та реєстраційну справу на такий новостворений об`єкт нерухомого майна».
Відповідно до ч.6 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо право на будівництво об`єкта передано іншому замовнику або змінено осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, або змінено інші відомості про початок виконання будівельних робіт, які містяться у Реєстрі будівельної діяльності, а також у разі коригування проектної документації на виконання будівельних робіт в установленому законодавством порядку, замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю.
Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 Цивільного кодексу України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.
Нормами частин 1, 3 статті 355 Цивільного кодексу України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За позовом чоловіка, дружини суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 299/1757/16-ц.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Зазначені норми права свідчать про можливість здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, реєстрації права власності на об`єкти незавершеного будівництва та подальшого введення в експлуатацію новими власниками таких об`єктів в якості замовника будівництва, після чого право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна підлягає державній реєстрації.
На даний момент об`єкт незавершеного будівництва повністю придатний до експлуатації та не потребує ремонтних робіт, про що зазначено у висновку експерта №26/23 від 24.05.2023.
Відповідно до ст. 41 Конституції України,кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно ст. 15 Цивільногокодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як передбачено ст.355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ст.356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю.
Згідно п.1 ст. 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Згідно ст.368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, у разі виділу часток, сторони стають власниками спільної часткової власності.
Як свідчить практика суду, а саме п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи».
Враховуючи всі викладені обставини справи, та зазначені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , придбана під час перебування в шлюбі позивачки та відповідача, та об`єкт незавершеного будівництва зведений під час перебування позивачки та відповідача в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя і у зв`язку із цим підлягає поділу із визначенням часток за кожною із сторін зі стягненням з відповідача на користь позивачки компенсації у розмірі 149907,00 грн. в рахунок різниці вартості поділеного майна, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до ч.1 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому й числі витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити в повному обсязі.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступне нерухоме майно:
коридор (літера А, номер 1-10) 5,2 м2
житлова кімната (літера А, номер 1-11) 20,7 м2
житлова кімната (літера А, номер 1-12) 16,6 м2
санвузол (літера А, номер 1-13) 9,0 м2
коридор (літера А, номер 1-14) 11,4 м2
житлова кімната (літера А, номер 1-15) 26,1 м2
хол (літера А, номер 1-16) 6,2 м2
допоміжне приміщення (літера А, номер 1-17) 31,3 м2
та на першому поверсі:
коридор (літера А, приміщення 1-1 по плану відповідно експертизи) площею 6,3 м2
коридор (літера А, номер 1-1) 4,8 м2
коридор (літера А, номер 1-2) 11,9 м2
кухня (літера А, номер 1-3) 13,2 м2
житлова (літера А, номер 1-4) 19,1 м2
санвузол (літера А, номер 1-5) 9,9 м2
передпокій (літера А, номер 1-6) 6,2 м2
житлова (літера А, номер 1-8) 19,8 м2
житлова (літера А, номер 1-9) 10,7 м2
Стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошову компенсацію у розмірі 149 907,00 грн. в рахунок різниці вартості поділеного майна.
позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність 286,0 м2 відповідно до проведеної судової експертизи, відповідачу, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у власність 142,5 м2 відповідно до проведеної судової експертизи;
Припинити за позивачем, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та відповідачем, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право спільної сумісної власності на:
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , вартість понесених позивачем за час розгляду справи судових витрат, а саме: вартість проведення судової експертизи у розмірі 12 000,00 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 29 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , сплачений судовий збір в розмірі 14 767,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: А. І. Бочаров