17.11.2023 Єдиний унікальний номер 205/8300/22
Провадження 2-др/205/30/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВЕ)

17.11.2023 р. м.Дніпро

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Галушки А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2023 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про розподіл судових витрат.

В обгрунтування заяви заявник зазначив, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Через брак юридичних знань для підготовки відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та представлення своїх інтересів в суді відповідачка була вимушена звернутися до адвоката. 21.01.2022 року між ОСОБА_4 та адвокатом Юрко О.С. був укладений договір про надання правничої допомоги № 01/01, згідно умов якого адвокатом надаються послуги з захисту прав та законних інтересів ОСОБА_1 у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська та Дніпровському апеляційному суді. Про витрати на професійну правничу допомогу відповідачка заявляла у своєму відзиві на позов ОСОБА_3 та про подальше надання доказів в судовому засіданні. Вартість послуг адвоката на даний час склала 6000 гривень. Вартість даних послуг і факт їх сплати підтверджуються відповідним договором про надання правничої допомоги, актом виконаних робіт та квитанцією, що долучаються до заяви. Враховуючи, що відповідачка по справі про постановлення судом ухвали від 04.07.2023 р. про залишення позовної заяви без розгляду дізналась лише отримавши на свою електрону пошту розсилку процесуальних документів з суду 08.08.2023 р., то вважає, що строк встановлений законом для подачі доказів понесених витрат після ухвалення рішення судом був порушений не з власної вини, а у зв`язку з необізнаністю та невчасним повідомленням судом відповідачки про постановлене рішення. Просить суд поновити строк на звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат, віднести зазначені витрати відповідачки ОСОБА_1 у розмірі 6 000,00 грн. до витрат пов`язаних, з розглядом судової справи і стягнути їх з позивача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Представник позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , надала суду заперечення на заяву про розподіл судових витрат, згідно в якій зазначила, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою від 04.07.2023 року позовну заяву залишено без розгляду за заявою позивача. Стороною відповідачки подано заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої вона просить віднести на позивача 6000 грн., витрачених нею на юридичні послуги. Вважає, що заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необгрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необгрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав. Необгрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5ст.142 ЦПК України. Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України. За таких обставин, заява про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу не підлягає задоволенню. Крім того, стороною відповідача не було подано попереднє визначення суми судових витрат та ті що надані не підтверджують здійснення відповідачем витрат саме на професійну правничу допомогу, як це встановлено процесуальною нормою. Відповідно до наданого Акту № 1 прийому-передачі наданих послуг, відповідачу було надано юридичні послуги, але витрати на юридичні послуги не відносяться до судових витрат, відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України. Просить відмовити відповідачу в задоволені заяви про розподіл судових витрат.

Відповідачка ОСОБА_1 надала суду заяву, згідно якої заяву про розподіл судових витрат підтримала, просила задовольнити та розглянути без її участі.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що заява представника відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підстави та порядок ухваленні у справі додаткового рішення визначено ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення,може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.07.2023 р. № 205/8300/22 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами залишено без розгляду, на підставі, п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Представником відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , надано суду договір про надання правничої допомоги від 21.01.2022 р., ордер від 21.01.2022 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт прийому передачі наданих послуг №1 від 08.08.2023 р., квитанцію №01/01 від 21.01.2022 р. на суму 6000,00 грн. за договором від 21.01.2022 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Частиною 5 статі 142 ЦПК України визначено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, необхідною умовою для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, яке передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

При цьому процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

У постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц викладено висновок про те, що саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Разом з тим, як вбачається із заяви представника відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат, у вказаній заяві не наведено жодних доводів про те, які саме дії позивача відповідач вважає необґрунтованими, міститься лише посилання, що відповідачка не має юридичних знань, позивач залишив позов без розгляду, а про постановлення ухвали суду від 04.07.2023р. про залишення позовної заяви без розгляду вона дізналась отримавши на свою електронну пошту розсилку процесуальних документів з суду 08.08.2023 р.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами, шляхом подання позову.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд має право покласти на сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору лише у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Оскільки такі факти представником відповідача у заяві, яка надійшла до суду 31.08.2023 року не наведені та не обгрунтовані, а судом вони не встановлені, тому необхідно дійти висновку про відмову у стягненні витрат, пов`язаних з розглядом справи з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 44, 133, 141, 142, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення ухвали.

Суддя Курбанова Н.М.