У х в а л а

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 308/984/21

провадження № 61-4301ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , як представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В с т а н о в и в:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22 червня 2012 року у розмірі 28 030,47 грн станом на

20 грудня 2020 року та судовий збір - 2 270,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 звернувся до AT КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 червня 2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. Позивач при обґрунтуванні вимог позовної заяви посилається на положення статей 509, 629, 610, 617, 526, 527, 530, частини першої статті 634, частини другої статті 639, частини другої статті 638, статті 207, статті 1054, частини першої статті 1066, частини першої та другої статті 1069 ЦК України. Позивач зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20 грудня 2020 року має заборгованість - 37 816,07 грн, яка складається з наступного: 28 030,47 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 28 030,47 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 9 785,60 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 0.00 грн - нарахована пеня; 0.00 грн - нарахована комісія.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 18 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що ОСОБА_2 звернувся до AT КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 22 червня 2012 року.

Згідно з наданого банком розрахунку за ОСОБА_2 обліковується заборгованість станом на 20 грудня 2020 року у розмірі 37 816,07 грн, яка складається з: 28 030,47 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 000,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 28 030,47 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 9 785,60 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0.00 грн - нарахована пеня; 0.00 грн - нарахована комісія.

Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується доданою до матеріалів справи випискою руху коштів по рахунку, за договором б/н відкритого на ім`я ОСОБА_2 , з якої вбачається, що відповідач як знімав грошові кошти так і здійснював поповнення рахунку особистими коштами. Проте, відповідач категорично заперечує щодо підстав задоволення позову, оскільки кошти з належного йому карткового рахунку в ніч з 21 на 22 червня 2018 року двічі підряд по 10 050,00 грн були перераховані не ним, а невідомими йому особами внаслідок шахрайських дій. Крім того, було оформлено розстрочку на суму 6 000 грн.

З виписки за договором б/н станом на 22 грудня 2020 року вбачається, що 22 червня 2018 року були проведені два платежі по 10 452,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_3 , що з комісією становило по 10 050 та було здійснено переказ особистих коштів на картку НОМЕР_2 у Telegram, на суму 10 452,00 грн. Крім того, оформлено миттєву розстрочку на суму 6 000 грн по договору 8866.

У зв`язку з вчиненням шахрайських дій невідомими особами, 22 червня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було одразу повідомлено, як позивача, так і правоохоронні органи, прокуратуру про зняття коштів з його картки сторонніми особами.

22 квітня 2021 року ОСОБА_2 визнано потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000377 від 22 квітня 2021 року за фактом шахрайських дій про зняття з його картки грошових коштів за ч.1 ст. 190 КК України.

Як вбачається з розрахунків заборгованості та виписок, станом до дня списання коштів - 22 червня 2018 року заборгованість у відповідача ОСОБА_2 перед банком відсутня. Дана обставина підтверджує факт виникнення заборгованості у ОСОБА_2 саме після 22 червня 2018 року.

Зокрема, після 22 червня 2018 року з рахунку відповідача постійно проводилось списання відсотків за використання кредитного ліміту, платіж по миттєвій розстрочці, пеня. Враховуючи наявність кримінального провадження в якому розслідуються факти несанкціонованого списання грошових коштів внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з рахунку ОСОБА_2 , банком не надано доказів на підтвердження того, що перерахування кредитних коштів, здійснені саме відповідачем.

Наведені доводи позивача про те, що спірні операції були здійснені із введенням особистої та контрольної інформації, відповідальність за схоронність якої несе клієнт, висновків суду не спростовують. Позивач не надав доказів, що відповідач розголосив інформацію про персональні дані третім особам.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б доводили, що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особовому рахунку, акаунту чи додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої заборгованості.

24 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року (повний текст якої складено

28 лютого 2023 року) у цій справі, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2023 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали для надання довіреності особи, яка подала касаційну скаргу.

20 квітня 2023 року у встановлений в ухвалі строк на адресу Верховного Суду надіслано заяву на виконання вимог ухвали Верховного Суду

від 07 квітня 2023 року та додано копію довіреності № 4116-К-О, виданої

17 грудня 2022 року, якою АТ КБ «ПриватБанк» уповноважує Бережну Н. М. здійснювати представництво інтересів банку.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684,00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 28 030,47 грн, що станом на

01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн). Тобто справа № 308/984/21 є малозначною в силу вимог закону.

Необхідність розгляду справи в касаційному суді заявник мотивував тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також - справа має для позивача виняткове значення, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором тягне за собою загрозу для можливості повернення банком залучених коштів вкладникам, а також ставить під загрозу репутацію банку.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Формальне зазначення заявником, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не є обґрунтуванням обставин, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , як представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк