Номер провадження: 22-ц/813/4374/23
Справа № 501/1558/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.

суддів Коновалової В.А., Кострицького В.В.

при секретарі

судового засідання Проскуріної Н.Ю.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрижак Владислав Павлович, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року, ухваленого у складі судді Смирнова В.В., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі позивач, ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , (відповідач 1), ОСОБА_2 (відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 01.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 820,00 доларів США, з кінцевим терміном повного погашення кредитної заборгованості - 01.10.2015, зі сплатою 14,5% річних.

01.10.2008 в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором №0 від 01.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 232243.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбаченими умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги у тому числі за кредитним договором № 0 від 01.10.2008 року та Договором поруки № 232243 від 01.1.02008 року. Протоколом зборів 301/08-2018 від 01.08.2018 року ТОВ «Кредекс Фінанс» перейменовано на ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 21820,00 доларів США, але відповідач 1 погашення кредиту у встановленому порядку та строки не здійснив, у зв`язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість станом на 12.05.2020 року у розмірі 192 193,96 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та понесені ним судові витрати в розмірі 2 882,91 грн., а також 20000 грн витрат на понесену професійну правничу допомогу.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24.10.2022 позов Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕРДИКТ КАПІТАЛ задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ заборгованість за кредитним договором № 0 від 01.10.2008 в розмірі 192 193,96 грн., судовий збір у сумі 2882,91 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду про обґрунтованість вимог.

Скаржник посилається на те, що до спірних правовідносин повинен бути застосований строк позовної давності, оскільки строк дії договору закінчився 01.10.2015. Після вказаної дати ніяких дій, які були б підставою для переривання строку позовної давності сторонами не вчинялися. Останній платіж позичальника, який сплачений до 01.10.2015 є погашенням кредиту в повному обсязі з врахуванням курсу долара США в 2014-2015 роках. Нарахування 3% річних на розмір пені є безпідставним.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають досліджені чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що звернувся до суду із позовною заявою про стягнення не відсотків за користування кредитом та повторно заборгованості, а стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України, що не є додатковими виплатами в розумінні ст.266 ЦК України. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Представник ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ Змієвська Т.П. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Учасники справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Судом встановлено, що від 01.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 820,00 доларів США, з кінцевим терміном повного погашення кредитної заборгованості - 01.10.2015, зі сплатою 14,5 % річних.

01.10.2008 в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором №0 від 01.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 232243.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбаченими умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

ОСОБА_1 належним чином умови договору №0 від 01.10.2008 не виконує, внаслідок чого, станом на 12.05.2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 42 783,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.05.2020 року становить 1 147 446,28 грн., яка складається з:

- 18 880,62 доларів США за курсом НБУ на 12.05.2020 року становить 506 370,68 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту);

- 1 521,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.05.2020 року становить 40 799,32 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги;

- 22 382,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.05.2020 року становить 600 276,29 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення заборгованості.

Загальний розмір заборгованості по сплаті 3% річних за користування кредитом, станом на 12.05.2020 року становить - 192 193,96 грн: 45641,48 грн 3% річних за період з 12.05.2017 по 12.05.2020, 146552,48 грн нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ з 12.05.2019 по 12.05.2020.

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, за яким було передано право вимоги за кредитним договором № 0 від 01.10.2008 року та Договором поруки № 232243 від 01.10.2008.

Протоколом зборів 301/08-2018 від 01.08.2018 року ТОВ «Кредекс Фінанс» перейменовано на ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 0 від 01.10.2008 не виконав належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість, тому остання підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, нарахованих за період з 12.05.2017 по 12.05.2020 у сумі 45641,48 грн та пеня, нарахована за подвійною обліковою ставкою НБУ за період з 12.05.2019 по 12.05.2020 у сумі 146552,48 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори й інші правочини.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою . В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач 1 має заборгованість перед позивачем, що підтверджується розрахунком заборгованості (Т.1, а.с.21-22).

Отже, ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ правомірно нараховано 3% річних з 12.05.2017 по 12.05.2020 у розмірі 45641,48 грн - відсотки на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.ст.546, 549, 550 ЦК України неустойка (пеня) за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань і, будучі цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Право кредитора нараховувати обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути пеню, обчислену саме за період з 12.05.2019 по 12.05.2020, в той час як строк дії договору закінчився 01.10.2015.

Отже, строк кредитування боржника є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога банку про стягнення грошових вимог, а саме пені, нарахованої поза межами строку кредитування не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ст.141 п.13 ЦПК України з відповідачів на користь банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у сумі 684,62 грн. (45641,48х2882,91/192193,96).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрижак Владислав Павлович, задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року скасувати, зменшивши суму стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» з 192 193 грн 96 коп. до 45 641 (сорок п`ять шістсот сорок одна) грн 48 коп. - 3% річних за період з 12.05.2017 по 12.05.2020.

Рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року в частині стягнення судового збору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно в сумі 2882,91 грн з скасувати, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» судовий збір у сумі 684,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 26 травня 2023 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький