Справа № 442/3505/22 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/36/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошовмих коштів

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивував тим, що 30 жовтня 2020 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав у борг позичальнику (відповідачу) грошові кошти в сумі 270 000 грн., що було еквівалентно 9500 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 01 травня 2021 року, що підтверджується Договором позики та Актом прийому-передачі коштів.

Однак, станом на момент подання даного позову ОСОБА_3 так і не повернула позивачу позику. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 змушений звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав та інтересів та просив стягнути з відповідчки 270 000 грн. основного боргу, 29 559,45 грн. процентів на несвоєчасне виконання зобов`язання, 52839 грн. інфляційних збитків, та 3 проценти річних за користування грошовими коштами у розмірі 9276,16 грн.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 основний борг в сумі 270 000,00 грн., інфляційні збитки 5 2839 грн. 00 коп., 3% річних 9 276 грн. 16 коп. та 4112 грн. 95 коп. судових витрат пов`язаний із сплатою судового збору, а всього 336 228,11 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду Дрогобицького міськрайонного суду № 442/3505/22 від 24.06.2022 у виді накладення арешту на майно та грошові кошти в розмірі 361 674,61 грн., в т.ч. такі, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_3 і знаходяться у неї чи в інших осіб, до моменту вирішення спору у даній справі, продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Вважає рішення суду незаконним, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Вказує на те, що позивачем було приховано, що кошти, стягнуті судом першої інстанції, не отримувались відповідачкою за договором позики, а були стягнуті в рахунок орендної плати. Фактично договір позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вважає, що договір позики, укладений між сторонами, є фіктивним у розумінні ч.ч.1,2 ст. 234 ЦК України, а відтак фіктивний правочин не може породжувати жодних наслідків крім його фіктичності.

Просить зупинити дію рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2022 року.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, судова повістка повернулася у зв`язку з відсутністю адресата.

Також про час та місце розгляду справи на електронну адресу повідомлявся представник ОСОБА_3 адвокат Стасишин Р.М.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 10 жовтня 2020 р. був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець надав у борг позичальнику (відповідачу) грошові кошти в сумі 270000 грн., що було еквівалентно 9500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 01 травня 2021 року, що підтверджується Договором позики та Актом прийому-передачі коштів (а.с.5-6).

У п. 1 вказаного договору зазначено, що позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошу в сумі 270000 грн., що свідчить про фактичне отримання ОСОБА_3 грошових коштів. До того ж, факт передачі коштів у розмірі 270000 грн. підтверджується актом прийому-передачі коштів (а.с.7).

Крім того, у Договорі позики зазначено, що правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідква (не є фіктивним), і що цей правочин не приховує інший правочин.

Із умовами цього Договору ОСОБА_3 погодилася, що свідчить її власноручний підпис.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до п.1 ст.1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов частково, суд першої обставин дійшов правильного висновку, про навність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань в сумі 270 000 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, за вказаний час прострочення, розмір яких становить 9 276,16 грн. та інфляційні збитки в сумі 52 839,00 грн.

Твердження апелянта про те, що кошти, стягнуті судом першої інстанції, не отримувались відповідачкою за договором позики, а були стягнуті в рахунок орендної плати не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Договір позики був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з якими відповідачка погодилася при його укладенні та отримала грошові кошти на підставі акту прийому-передачі коштів.

До того ж, апелянт не надала доказів про оскарження Договору позики в судовому порядку на підставі вимог ст. 234 ЦК України, на які вона посилається, а також не надала інших доказів про недодержання сторонами вимог ст. 203 ЦК України.

Відтак, висновок суду про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань, а також індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми є правильним та відповідає нормам матеріального та процесуального права, а отже рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, ст. 381, ст. 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.