Справа № 462/8114/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 листопада 2023 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути на її користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна автомобіля «Mazda-3», 2014 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , сірого кольору в сумі 171872,50 грн.; стягнути судові витрати в сумі 15718,72 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що з 07 червня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року. У період шлюбу їх подружжя придбало автомобіль «Mazda-3», 2014 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , сірого кольору, дата реєстрації 14 травня 2021 року, який був зареєстрований за відповідачем. Вказаний автомобіль є спільним майном подружжя. Проте, відповідач після розірвання шлюбу продав вказаний автомобіль без її згоди, і тому, вона має право на стягнення грошової компенсації за 1/2 частки вартості автомобіля. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити.

01 листопада 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 07 червня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року /а.с.43,44/.

У період шлюбу сторони придбали автомобіль «Mazda-3», 2014 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , сірого кольору, дата реєстрації 14 травня 2021 року, який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 (реєстраційний номер ВС0977М) /а.с.40/.

26 жовтня 2023 року ОСОБА_2 без згоди позивачки ОСОБА_1 продав вказаний автомобіль ОСОБА_3 згідно з договором купівлі-продажу № 202310063, а 27 жовтня 2023 року ОСОБА_3 перереєстрував автомобіль за собою /а.с.41/.

Відповідно до довідки суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 № 1 від 15 серпня 2023 року, середня ринкова вартість автомобіля «Mazda-3», 2014 року випуску, становить 9400 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 343745 грн. /а.с.8,9/.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з частиною першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про обставини, які б спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на автомобіль «Mazda-3», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, до обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення сторонами спільного ведення господарства, належав лише вказаний автомобіль.

Суд зазначає, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № № 483/812/19.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів? які б спростовували ринкову вартість автомобіля «Mazda-3», 2014 року випуску, в розмірі 343745 грн., яка визначена у довідці суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 .

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 розпорядився спірним транспортним засобом без згоди ОСОБА_2 і доказів передачі їй за 1/2 частину отриманих від продажу транспортного засобу коштів, суду не надав, більш того, ці факти і не спростовував, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за 1/2 частки вартості автомобіля «Mazda-3», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначивши її розмір, виходячи з вартості, зазначеної в довідці № 1 від 15 серпня 2023 року (343745,00 грн. x 1/2 частку = 171872,50 грн.).

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

З огляду на те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею в зв`язку з розглядом справи, а саме: сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1718,73 грн. /а.с.6/ та витрати на професійну правничу допомогу 14000,00 грн. /а.с.10/.

Керуючись статтями 81,89,141,263-265,280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки вартості автомобіля «Mazda-3», 2014 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 в розмірі 171872 гривні 50 коп.; судовий збір - 1718 гривні 73 коп.; витрати на професійну правничу допомогу 14000 гривні 00 коп. Всього стягнути 187591 (сто вісімдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто одну) гривню 23 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Суддя:

Оригінал рішення.