Постанова

Іменем України

18травня 2023 року

м. Київ

справа № 761/24136/15-ц

провадження № 61-12243св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (боржник) - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»,

суб`єкт оскарження: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно Сергій Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», яка підписана представником Павликівським Володимиром Івановичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року у складі судді Рибака М. А. та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Желепи О. В., Поливач Л. Д.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби, суб`єкт оскарження: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно С. О. (далі - державний виконавець), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»).

Скаргу мотивував тим, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 50498043 (далі - ВП № 50498043) з примусового виконання виконавчого листа, виданого 14 березня 2016 року Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» на користь заявника суми коштів за договором банківського вкладу, процентів та трьох процентів річних.

Заявник зазначав, що державний виконавець після відновлення виконавчого провадження 24 квітня 2020 року не вчиняв жодних ефективних виконавчих дій. При цьому рішеннями судів неодноразово визнавалася протиправною бездіяльність державного виконавця в цьому виконавчому провадженні.

Враховуючи викладене, а також положення законодавства щодо обов`язковості судових рішень, практику Європейського суду з прав людини, ОСОБА_1 просив суд:

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. щодо вчинення усіх необхідних та передбачених дій у виконавчому провадженні № 50498043, спрямованих на примусове виконання рішення суду у цивільній справі № 761/24136/15-ц;

зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання ухвали, постановленої за наслідками розгляду цієї скарги.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валевського О. О. щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих дій у виконавчому провадженні № 50498043, спрямованих на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/24136/15-ц.

Зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та заявника ОСОБА_2 про виконання даної ухвали суду.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції зазначив, що державний виконавець не надав суду доказів на підтвердження того, що ним після відновлення виконавчого провадження у квітні 2020 року вживалися будь-які виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, тому зробив висновок про наявність підстав для задоволення скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року поновлено ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» задоволено частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд зазначив, що заявник, звертаючись до суду із скаргою на підставі статті 447 ЦПК України, на власний розсуд визначає рішення, дії чи бездіяльність якого саме виконавця він бажає оскаржити та з яких підстав. При цьому, виходячи зі змісту принципу диспозитивності, суд не має повноважень оцінювати правомірність та визнавати протиправними рішення, дії чи бездіяльність інших виконавців, які брали чи беруть участь у виконавчому провадженні, сторона якого звернулась зі скаргою до суду. У зв`язку із наведеним, колегія суддів погодилась із тим, що суд першої інстанції неправомірно вирішував питання щодо правомірності рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця Валевського О. О., оскільки в скарзі ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренка О. С. щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та інших дій у виконавчому провадженні № 50498043, спрямованих на виконання рішення суду у справі № 761/24136/15-ц.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Караченцева А. Ю. задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_1 подав до суду скаргу у порядку судового контролю за виконанням судового рішення, суд мав встановити виконавчий орган, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження, та вирішити питання щодо правомірності рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та інших дій у виконавчому провадженні № 50498043, спрямованих на виконання рішення суду у справі № 761/24136/15-ц, оскільки згідно з положенням статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що поданий заявником під час апеляційного провадження лист ДВС щодо того, хто на даний час здійснює виконавче провадження, є новим доказом, який під час апеляційного розгляду може бути прийнятий лише у виняткових випадках. Цей лист не є новим доказом у справі і свідчить лише про те, хто на час розгляду справи представляє державну виконавчу службу і виконує рішення суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Караченцевим А. Ю., залишено без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 9 грудня 2020 року залишено без змін.

Стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 400грн.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року (справа № 761/24136/15-ц) заявник, як особа, яка захищає своє право на захист прав споживача фінансових послуг, з урахуванням значного проміжку часу, що пройшов від ухвалення остаточного рішення у справі, звернення його до примусового виконання і до винесення 13 червня 2019 року постанови державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», фактично втратила можливість задовольнити свої вимоги за рахунок банку у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та не повинна нести додатковий тягар із повторного доведення своїх законних вимог відповідно до іншого механізму реалізації таких прав, встановленого державою. Верховний Суд зазначив, що наявність норми пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду може бути виконане за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», відповідно банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних осіб, зокрема, не може зарахувати на рахунок ОСОБА_1 в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на виконання виконавчого листа суму коштів у розмірі 8970,35 дол. США, cуд апеляційної інстанції відхилив, оскільки цей довід не впливає на висновки суду першої інстанції про доведеність факту бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні № 50498043 після прийняття 24 квітня 2020 року рішення про відновлення виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції також відхилив доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі в якості заінтересованої особи Фонд гарантування вкладів, як установи, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, оскільки з урахуванням предмету скарги правові підстави для залучення Фонду відсутні.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1 200 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2022 року ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» подало касаційну скаргу, підписану представником Павликівським В. І., в якій просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанцій не застосовано висновки Верховного Суду, викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2021 у справі № 127/376/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц. Так, поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишилося те, що з 24 червня 2015 року порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» регулюється виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд не врахував, що банком були вчинені дії з метою виконання рішення суду у справі № 761/24136/15-ц в спосіб, що визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (подання ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про включення даних ОСОБА_2 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб). Суд не вказав, які конкретно виконавчі дії державний виконавець зобов`язаний ще вчинити, окрім тих, які були ним реалізовані в межах ВП № 50498043, так щоб обраний спосіб захисту порушеного права стягувача був дійсно ефективний. Вказує, що у державного виконавця відсутні засоби, способи і можливість, визначені Законом України «Про виконавче провадження» для продовження вчинення будь-яких виконавчих дій, що призведуть до виконання рішення суду, а відтак висновки суду щодо протиправної бездіяльності державного виконавця є необґрунтованими.

Позиція інших учасників справи

У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що бездіяльність державних виконавців у цьому виконавчому провадженні неодноразово визнавалась судами протиправною, cкасування оскаржуваних судових рішень про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця у ВП № 50498043 призведе до виникнення судових рішень, у яких встановлені взаємовиключні юридичні факти щодо однієї і тієї ж особи та стосовно одного й того ж предмета спору. Щодо посилань боржника на те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, вказав, що він не є абсолютним, не надає переваги в застосуванні перед нормами Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що на час касаційного перегляду боржник перебуває не в тимчасовій адміністрації, а вже у процедурі ліквідації, проте це не звільняє його від обов`язку виконання рішення суду. На думку стягувача, подання касаційної скарги має на меті виключно ухилення від виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Щодо посилань в касаційній скарзі на правові висновки Верховного Суду у справах № 127/376/18 та № 761/16124/15-ц, стягувач вказує, що фактичні обставини, предмети, підстави позову та зміст резолютивних частин судових рішень у наведених справах відрізняються від змісту спірних правовідносин у цій справі, яка розглядається, а тому відсутні підстави для врахування цих висновків. Боржник, посилаючись в касаційні скарзі на неврахування судами вчинення ним дій з метою виконання рішення суду, підмінює предмет судового розгляду, оскільки вчинення чи невчинення певних дій боржником не може впливати на визначення судом правомірності чи протиправності дій чи бездіяльності виконавця. Вказує, що подання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів листом № 416 від 13 липня 2020 року додаткової інформації щодо включення даних стягувача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами, - не можна вважати виконанням рішення суду у повному обсязі згідно з виконавчим документом, оскільки суд зобов`язав боржника виплатити стягувачу гарантовану суму відшкодування коштів за договором вкладу за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування. Суд не вправі втручатися в дискреційні повноваження виконавця, тому суди не зазначили і не могли зазначити в оскаржуваних судових рішеннях, які саме конкретні виконавчі дії повинен вчинити державний виконавець у виконавчому провадженні № 50498043. Також стягувач вказує, що з касаційною скаргою від імені боржника, як неплатоспроможного банку у стані ліквідації, звернувся (через представника) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатор боржника, що викликає певні сумніви щодо наявності необхідного обсягу повноважень в особи, яка подала касаційну скаргу від імені боржника, оскільки згідно частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд має право подавати від імені банку виключно позови. Крім того, зміст наданої представником Фонду довіреності також породжує сумніви в наявності в нього необхідного обсягу повноважень на вчинення процесуальних дій від імені та/або в інтересах боржника

Також стягувач згідно частини восьмою статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат у справі просив врахувати надані ним докази на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/24136/15-ц, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 761/24136/15-ц.

У березні 2023 року цивільна справа № 761/24136/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 09 лютого 2023 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини

Суди встановили, що 17 березня 2016 року державним виконавцем Ченківським О. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50498043 за виконавчим листом, виданим 14 березня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 761/24136/15-ц, про зобов`язання ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» вчинити певні дії на користь ОСОБА_2 щодо виплати грошових коштів за договором банківського вкладу від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року звернуто до примусового виконання більше ніж за три роки до введення тимчасової адміністрації у банку (22 травня 2019 року).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського О. О., заінтересовані особи: ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» задоволено. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського О. О. щодо вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/24136/15-ц за виконавчим листом від 14 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50498043.

Зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського О. О. невідкладно та в повному обсязі вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 50498043 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва в цивільній справі № 761/24136/15-ц за виконавчим листом від 14 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50498043.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського О. О. щодо вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/24136/15-ц за виконавчим листом від 14 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50498043. Постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського О. О. від 18 липня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 50498043 з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у справі № 761/24136/15-ц скасовано.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевський О. О., ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського О. О. щодо вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/24136/15-ц за виконавчим листом від 14 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50498043. Зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського О. О. невідкладно та в повному обсязі вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 50498043 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва в цивільній справі № 761/24136/15-ц за виконавчим листом від 14 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50498043.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року (справа № 761/24136/15-ц) визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 13 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 50498043 за виконавчим листом, виданим 14 березня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 761/24136/15-ц. Зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити всі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 50498043, спрямовані на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/24136/15-ц.

У зв`язку з прийняттям 15 квітня 2020 року Верховним Судом постанови, постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валевського О. О. від 24 квітня 2020 року виконавче провадження № 50498043 з виконання рішення суду у справі № 761/24136/15-ц відновлено.

Згідно інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, 24 квітня 2020 року державний виконавець Валевський О. О. направив до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» для виконання та до відома постанову від 24 квітня 2020 року, винесену при примусовому виконанні, виконавчий лист № 761/24136/15-ц від 14 березня 2016 року, який видав Шевченківський районний суд м. Києва.

09 червня 2020 року державний виконавець Валевський О. О. направив до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» вимогу про надіслання на адресу відділу виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 761/24136/15-ц від 14 березня 2016 року протягом трьох робочих днів з дня отримання даної вимоги.

24 червня 2020 року до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для державного виконавця Валевського О.О. (ВП 50498043) надійшло повідомлення від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Караченцева А. Ю. про те, що оригінал виконавчого листа № 761/24136/15-ц від 14 березня 2016 року було надіслано банком до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з супровідним листом від 3 червня 2020 року, вих. № 344.

Будь-яких інших дій, що спрямовані на виконання рішення суду, державним виконавцем до моменту звернення ОСОБА_1 до суду з цією скаргою вчинено не було.

05 липня 2020 року стягувач звернувся із запитом про хід виконання провадження № 50498043, який було залишено без реагування.

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби (частина перша та друга статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16 зазначено, що: «принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі 619/562/18 (провадження № 61-39095св18) зазначено, що: «належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 761/24136/15-ц (провадження № 61-20036св19) зазначено, що: «Враховуючи значний проміжок часу, що пройшов від ухвалення остаточного рішення у справі, звернення його до примусового виконання і до винесення постанови державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», можливо дійти до висновку, що заявник, як особа, яка захищає своє право на захист прав споживача фінансових послуг, фактично втратила за таких обставин можливість задовольнити свої вимоги за рахунок банку у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та не повинна нести додатковий тягар із повторного доведення своїх законних вимог відповідно до іншого механізму реалізації таких прав, встановленого державою. При таких обставинах наявність норми пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено закінчення виконавчого провадження у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15ц».

У справі, що переглядається, суди встановили, що державний виконавець не надав суду доказів на підтвердження того, що ним після відновлення ВП № 50498043 у квітні 2020 року вживалися будь-які виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, тому зробили обґрунтований висновок про задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 127/376/18 та від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, колегія суддів відхиляє, оскільки фактичні обставини справи у цій справі та фактичні обставини у постанові на яку посилається заявник є різними.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів.

Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, суд касаційної інстанції не встановив. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норма процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Оскільки Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 лютого 2022 року у справі № 913/869/14 зазначено, що: «[…] під час розгляду скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби при вирішенні питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягають застосуванню положення статей 123, 126, 344 Господарського процесуального кодексу. Подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29.10.2018 у справі № 911/559/17. Можливість розподілу судових витрат відповідно до зазначених процесуальних положень законодавства, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, підтверджується також судовою практикою (зокрема, постанови Верховного Суду від 02.09.2021 у справі № 873/108/20, від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 02.09.2021 у справі 873/148/20)».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

у відзиві ОСОБА_1 зазначив, що поніс витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції у розмірі 2 000 грн;

на обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді справи в суді касаційної інстанції заявник надав до суду копії:

договору № 5302/21 про надання правничої (правової) допомоги від 30 березня 2021 року, укладеного між адвокатським бюро «Арсена Маринушкіна» в особі в. о. керуючого бюро Маринушкіна А. Г. та ОСОБА_1, відповідно до пунктів 4.1, 4.4 якого, за виконання даного договору клієнт зобов`язується сплатити на користь бюро витрати на професійну правничу (правову) допомогу, у розмірі та порядку, визначеному за домовленістю сторін. Сума витрат на професійну правничу допомогу визначається у додаткових угодах, які є додатками до цього договору та є його невід`ємними частинами. В зазначених додаткових угодах визначається порядок, спосіб та терміни оплати витрат на професійну правничу допомогу та гонорару. Сторони домовились, що для цілей цього договору умовною одиницею при оцінці вартості професійної правничої (правової) допомоги, є нормо-година, вартість якої протягом першого року дії договору встановлюється у розмірі 800,00 грн. Зі спливом першого року дії договору сторони за взаємною згодою можуть визначити і встановити іншу вартість умовної одиниці;

додаткову угоду № 50 від 13 лютого 2023 року до договору № 5302/21 про надання правничої (правової) допомоги від 30 березня 2021 року, укладеного між адвокатським бюро «Арсена Маринушкіна» в особі в. о. керуючого бюро Маринушкіна А. Г. і ОСОБА_3 та детальний опис (акт) наданої правової допомоги № 050-5302/21 за договором № 5302/21 про надання правничої (правової) допомоги від 30 березня 2021 року та додатковою угодою № 50 до нього, відповідно до яких: вивчення наданих клієнтом матеріалів щодо справи № 761/24136/20 та щодо виконавчого провадження № 50498043, розробка процесуальної стратегії захисту прав Клієнта в суді касаційної інстанції, дослідження релевантної судової практики Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України, Верховного Суду (1 година) складає 800 грн.; складання відзиву на касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» на судові рішення попередніх інстанцій у справі зв скаргою клієнта на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 50498043 (1,5 години) - 1 200 грн, загальна сума, що підлягає сплаті за цією додатковою угодою складає 2 000 грн;

квитанцію № 5302/21-050 до прибуткового касового ордера від 17 лютого 2023 року про оплату 2 000 грн за договором № 5302/21 від 30 березня 2021 року та додатковою угодою № 50;

свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 003609 від 05 травня 2015 року, видане Маринушкіну А. Г.

Таким чином, з урахуванням фактичного обсягу наданих адвокатським бюро юридичних послуг, співмірності суми витрат із складністю справи та відповідності суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також відсутності клопотання державного виконавця щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що з державної виконавчої служби на користь заявника слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді касаційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», яка підписана представником Павликівським Володимиром Івановичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук