РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Меркулової А.В.

справа № 333/1392/20

провадження № 2/333/439/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Стариченко Микола Петрович

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування автомобіля, в обґрунтування якого зазначила наступне.

У квітня 2012 року у кредит, оформлений в ПАТ «ВТБ Банк», вона придбала транспортний засіб «HYUNDAI 1X35», (VIN) кузов номер НОМЕР_1 , який був поставлений на облік у Запорізькому ВРЕР № 12 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області за наслідками чого було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (далі за текстом спірний транспортний засіб).

У травні 2013 році вона потрапила до ДТП, після чого передала автомобіль разом із свідоцтвом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого його відремонтування.

Протягом тривалого часу ОСОБА_4 автомобіль не повертав, а з липня 2016 року взагалі припинив відповідати на телефонні дзвінки, через що вона звернулася до Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з питань незаконного заволодіння автомобілем.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 05 серпня 2016 року, при укладенні якого інтереси ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. від 03 серпня 2016 року представляв ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При посвідченні довіреності був використаний паспорт на ім`я ОСОБА_3 , який за відомостями Шевченківського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області не видавався, через що видача довіреності із подальшим укладенням договору купівлі продажу було проведено на підставі підроблених документів.

26 жовтня 2017 року автомобіль був перереєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

Оскільки у позивача було відсутнє волевиявлення на продаж автомобіля, укладення довіреності та договорів купівлі продажу було проведено на підставі підроблених документів, позивач просить визнати за нею право власності на автомобіль марки «HYUNDAI ІX35», кузов номер НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_3 , сірого кольору 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 та витребувати його від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню, на підставі нижчевикладеного.

Позивачка стверджує, що спірний автомобіль вибув з її володіння, користування та розпорядження без її волі, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто вона протиправно була позбавлена своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем, оскільки позивачка не видавала 03.08.2016 року довіреність на розпорядження спірним автомобілем на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , всі подальші правочини, спрямовані на зміну права власності на спірний автомобіль, є нікчемними.

Відповідач зазначає про те, що викладені ОСОБА_1 в позовній заяві вищезазначені обставини є недостовірними та такими, що повністю споплюжують дійсні обставини розпорядження нею зазначеним автомобілем.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 пояснили, що вони знайомі з ОСОБА_1 , у якої в 2016 році придбали спірний автомобіль при наступних обставинах: в липні 2016 року їм стало відомо про бажання ОСОБА_1 продати належний їй автомобіль, який на той момент був пошкоджений в результаті ДТП. Вони зустрілись з нею особисто. Між ними та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про те, що вони придбають в неї зазначене пошкоджене авто за 10000 доларів США.

03.08.2016 року вони зустрілись з нею біля нотаріальної контори нотаріуса Хомули Н.Г. та передали ОСОБА_1 свої паспорти та ІНН. Через деякий час вона повернулась від нотаріуса та передала їм їхні документи та нотаріально завірену довіреність від свого імені на право розпорядження належним автомобілем та техпаспорт на автомобіль. В свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 передали їй грошові кошти.

Після цього жодних питань з боку ОСОБА_3 до них не було.

Після відновлення автомобіля, він був проданий ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , та оформлений в установленому законом порядку через сервісний центр.

ОСОБА_4 пояснив, що в 2013 році його знайома ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Хюндай 1X35, потрапила в ДТП, в результаті якого її автомобілю були спричинені механічні ушкодження. Після скоєння ДТП ОСОБА_3 зателефонувала йому та попросила забрати автомобіль. Зазначений автомобіль приблизно три роки знаходився на зберіганні в його гаражі.

Приблизно у 2016 році ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з проханням забрати автомобіль, на що вона попросила його допомогти їй вирішити питання щодо продажу автомобіля. ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та надав їм телефон ОСОБА_3 .

Через деякий час, в 2016 році ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приїхали до нього утрьох та забрали автомобіль Хюндай 1X35. Тоді ж ОСОБА_4 стало відомо від ОСОБА_3 , що вона продала зазначений автомобіль ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за 10000 доларів США, видавши на їх ім`я нотаріально завірену довіреність на розпорядження автомобілем.

Крім того, 21.12.2021 року СВ відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внесені відомості до ЄРДР за № 0001123 за заявою ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння ОСОБА_1 належним йому автомобілем Хюндай 1X35, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідно до відповіді заступника начальника СВ відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Новосільського О. від 22.12.2021 на ім`я ОСОБА_2 , «...до вчинення заявленого Вами злочину причетна ОСОБА_8 ......

Таким чином, твердження позивача про те, що оформлення нотаріальної довіреності від її імені від 03.08.2016 року на ім`я ОСОБА_6 та на ОСОБА_5 на розпорядження належним їй автомобілем відбулося за підробленими документами, повністю спростовуються показами свідків - безпосередніх учасників подій.

Крім того Відповідач посилається на те, що, після п`яти років проведення досудового розслідування, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0003913, на яке посилається позивачка, як на доказ того, що її автомобілем заволоділи в результаті вчинення кримінального правопорушення, за результатами розслідування 08.09.2021 року було закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

З посиланням на зазначене, відповідач просить у задоволенні позовної заяви відмовити, також відмовити в стягненні судових витрат та стягнути з Позивача на свою користь понесені відповідачем судові витрати.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій Позивач просить відхилити та не брати до уваги доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на зазначене.

Позивач стверджує, що обставини подій, які викладені Відповідачем у відзиві не відповідають дійсним обставинам та позивач викладає у відповіді на відзив свій виклад подій, а саме те, що ОСОБА_4 є власником пункту приймання металобрухту, а ОСОБА_5 є його підлеглою особою. Хто такий ОСОБА_6 . Позивачці взагалі не відомо. В нень оформлення довіреності 03.08.2016 року позивач перебувала вдома, де знаходиться офіс нотаріуса їй взагалі не відомо, оскільки ніколи не користувалася її послугами

Тобто, твердження викладені у відзиві про те, що ОСОБА_9 начебто була у нотаріуса є неправдивими, що підтверджується інформацією міграційної служби про те, що паспорт НОМЕР_5 (який надавався нотаріусу) Шевченківським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області не видавався та бланки такого паспорту із зазначеним номером до підрозділу не надходили. До підробленого паспорту вклеєна фотографія невідомої жінки та стоїть підпис, який відрізняється від справжнього підпису Позивачки.

Пояснення осіб, які представник Відповідача надав до відзиву взагалі не слід брати до уваги, оскільки вони не є доказами або показаннями свідка у розумінні вимог ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Процесуальні дії по справі.

Заочним рішенням суду по справі № 333/1392/20 від 01 березня 2021 року визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «HYUNDAI ІX35», кузов номер НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_3 , сірого кольору 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 . Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , автомобіль марки HYUNDAI ІX35», кузов номер НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_3 , сірого кольору 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 019 грн.

Ухвалою суду від 01.08.2022 заочне рішення суду по справі № 333/1392/20 від 01 березня 2021 року, скасовано, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

09.08.2023 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи по суті за відсутності належно повідомленого відповідача, який в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

25 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був укладений кредитний договір № R9В, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 141 200 грн. для здійснення розрахунків з метою придбання у власність нового автомобіля, який буде використовуватися в комерційних цілях для отримання прибутку. Виконання зобов`язань за договором забезпечується заставою автомобіля «HYUNDAI ІX35».

У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля HYUNDAI 1X35», (VIN) кузов номер НОМЕР_1 вказано ОСОБА_3 . Державна реєстрація проведена 19 квітня 2012 року.

23 серпня 2016 року Вознесенівським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було розпочато кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003913 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Запорізькій області від 05 серпня 2016 року автомобіль марки «Хюндай ІХ35», державний реєстраційний знак НОМЕР_6 , номер кузову НОМЕР_1 було перереєстровано на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі договору купівлі-продажу №2342/2016/001177 від 05 серпня 2016 року, укладеного у територіальному сервісному центрі № 2342.

За відомостями приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г., 03 серпня 2016 року нею була посвідчена довіреність від ім`я ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на розпорядження автомобілем марки «Хюндай ІХ35». Державний реєстраційний знак НОМЕР_6 , номер кузову НОМЕР_1 на підставі паспорту серії НОМЕР_5 , виданого Шевченківьским РВ у м. Запоріжжі 11 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки Шевченківського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 29 квітня 2017 року паспорт серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_3 не видавався.

26 жовтня 2017 року автомобіль з державним номером НОМЕР_7 , номер кузову НОМЕР_1 було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із видачею державного номерного знаку НОМЕР_4 .

03 березня 2019 року слідчим Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНГ Запорізькій області автомобіль марки «Хюндай IX 35», державний реєстраційний знак НОМЕР_4 , номер кузову, НОМЕР_1 , був виставлений в АПС «Армор» та поміщений в розділ «Угін».

Згідно із відомостями Територіального сервісного центру № 2341 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області, станом на 22 жовтня 2020 року, автомобіль Хюндай IX 35», номер кузову, НОМЕР_1 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0003913 закрито 08.09.2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 21.12.2021 СВ відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внесені відомості до ЄРДР за №0001123 за заявою ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння ОСОБА_1 належним йому автомобілем Хюндай - 1X 35, державний номерний знак НОМЕР_4 .

З відповіді заступника начальника СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 22.12.2021 за №18729/92/02-21, яка надана ОСОБА_2 вбачається, що за його заявою про вчинення злочину були внесені матеріали до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001123 від 21.12.2021, правова кваліфікація ч.2 ст. 190 КК України. Згідно допиту ОСОБА_2 у якості потерпілого до вчинення заявленого останнім злочину причетна ОСОБА_8 , однак на теперішній час доказів, які б підтверджували чи спростовували її вину у матеріалах провадження недостатня кількість.

Підставою звернення до суду стало те, що як стверджує Позивачка спірний автомобіль вибув з її володіння, користування та розпорядження без її волі, тобто вона протиправно була позбавлена своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем, оскільки позивачка не видавала 03.08.2016 року довіреність на розпорядження спірним автомобілем, всі подальші правочини, спрямовані на зміну права власності на спірний автомобіль, є нікчемними.

Згідно висновку експерта від 30.12.2022 №СЕ-19/108-22/15750-ПЧ за результатами судової-почеркознавчої експертизи по кримінальному провадженню № 0003913 «Підпис, який міститься ц графі «Підпис» у довіреності за реєстровим №1333 від 03.08.2016 на розпорядження автомобілем марки HYUNDAI ІX35, д.н.з. НОМЕР_6 , 2012 року випуску виконаний ймовірно не ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , а іншою особою. Відповісти на запитання в категоричній формі не виявилось можливим через просту будову досліджуваного підпису та обмежений об`єм почеркової інформації, яку він містить.

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Статтею 392 ЦК України встановлено право власника на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 26, 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Враховуючи висновок експерта від 30.12.2022 №СЕ-19/108-22/15750-ПЧ за результатами судової-почеркознавчої експертизи по кримінальному провадженню № 0003913, суд погоджується з твердженням позивача про те, що спірний автомобіль вибув з її володіння, користування та розпорядження без її волі, тобто вона протиправно була позбавлена своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем, оскільки позивачка підписувала (згідно висновку експерта) 03.08.2016 року довіреність на розпорядження спірним автомобілем, а отже права позивача підлягають судовому захисту.

З приводу твердження Відповідача, яке викладене у відзиві щодо того, що пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спростовують твердження Позивача щодо обставин справи, то суд виходить з наступного.

До відзиву Відповідачем надані письмові пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .. Клопотань про допит вказаних свідків безпосередньо у судовому засіданні відповідачем не було заявлено.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 69 ЦПК України передбачено, що свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, враховуючи, що свідки, через відсутність відповідних клопотань, в суді показання про відомі їм обставини не надавали, а згідно вимог чт.76 ЦПК України показання свідка не віднесені до письмових доказів, а є окремою групою доказів, суд критично відноситься до наданих письмових пояснень ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з огляду на зазначене, а також те, що вони суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам.

Повно та всебічно надавши оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли соє підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку із чим позов слід задовольнити.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням основної вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3019,10 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , право власності на автомобіль марки «HYUNDAI ІX35», кузов номер НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_3 , сірого кольору 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Витребувати від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , автомобіль марки HYUNDAI ІX35», кузов номер НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_3 , сірого кольору 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 019 грн.

Сторони мають право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Запорізький апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 22 листопада 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва