Справа № 510/187/23
Провадження № 2/510/720/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2023 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.Г.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 08.08.2023р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 21.09.2023р. о 10 год. 00 хвл.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що житловий будинок із надвірним спорудами АДРЕСА_1 належить двом співвласникам. Так, позивачу належить частини будинку, відповідачу ОСОБА_2 належить частини, про що свідчить договір дарування від 13.091985р., зареєстрованого в реєстрі за № 2247 та договір дарування від 04.02.1994р., зареєстрованого в реєстрі за № 435.

Так, позивач стверджує, що відповідач станом на 2011 рік в силу життєвих та сімейних обставин прийняв для себе рішення про виїзд на постійне місце проживання до Російської Федерації. Сторони по справі є родичами, а саме рідні брати, з огляду на сімейні відношення сторони в усній формі прийшли до взаємної згоди щодо укладання договору дарування відповідно до якого відповідач подарував, а позивач прийняв у дар частину будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Станом на травень 2011 року між сторонами була досягнута домовленість щодо, відчуження останнім на користь ОСОБА_1 вищевказаної часини житлового будинку шляхом дарування. На виконання вищевказаної домовленості ОСОБА_2 передав позивачу оригінали правовстановлюючих документів та ключи від приміщень які належали йому. Сторони домовились, що при першій же можливості з`явиться до Ренійської районної державної нотаріальної контори для оформлення переходу права у відповідності до вищевказаної домовленості, а саме для посвідчення договору дарування. Враховуючи терміновий виїзд відповідача за межі країни, сторони не встигли оформити перехід права власності на частину у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач, як вказувалось вище з травня 211 року, реалізує право користування (проживає, доглядає, ремонтує, опалює в опалюваний сезон тобто несе всі необхідні витрати) та володіння вищевказаним майном. Виконує обов`язки покладені на нього як на одноособового власника всього майна. Об`єднав всі приміщення та користується в цілому усім будинком та всіма господарськими будівлями та спорудами.

За весь час володіння позивача нерухомим майном відповідач, як власник частини будинку, не пред`явив до позивача жодних вимог про витребування нерухомості. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач, вважає, що має право на нерухоме майно, оскільки з 2011 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Позивач намагався зв`язатися із відповідачем та переоформити будинок, але відповідач відмовляється приїжджати, мотивуючи не можливістю з`явитися особисто до м. Рені до нотаріального органу, та відсутністю можливості щодо надання повноважень іншим особам з питань оформлення права власності. Тому позивач був вимушений звернутися до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, з 2011 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нерухомістю, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача нерухомим майном, відповідач, як співвласник, не пред`явив до позивача жодних вимог про витребування своєї частини житлового будинку, документів на нього, не брав участі у його утриманні та не ніс витрати по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем частиною житлового будинку АДРЕСА_1 є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про куплю - продаж), правомірним, відкритим та безперервним. Таким чином, суд вважає, що частину будинку цілком з законних підстав було передано у володіння та користування позивача внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Отже, позивач, як фактичний власник спірної частини будинку, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаної частини будинку, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у будинку фактично не проживає.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаною частиною будинку є добросовісним (позивач добросовісно, відкрито і безперервно фактично володіє належним відповідачу на праві власності спірним житловим будинком, більше десяти років, та продовжує вчиняти вказані дії по теперішній час), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання нерухомості, проводив поточний ремонт, користується житлом на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що частина будинку, яка de jure належать відповідачу, однак яким добросовісно, цілком з законних підстав, заволодів позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набув право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81,258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 328, 344, 397 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за набувальною давністю право власності на частину житлового будинку із надвірним спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков