КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2818/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Даньшиної І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

установив:

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває на розгляді справа за вказаним вище позовом.

ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме:

- квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;

- квартири АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Заява обґрунтована тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 11 вересня 1992 року, а квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 жовтня 1994 року.

ОСОБА_4 є рідною матір`ю ОСОБА_5 , яка залишила заповіт від 25 жовтня 1996 року на випадок своєї смерті на свого сина на все майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося.

Матір чоловіка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 років.

ОСОБА_5 звернувся із заявою 20 червня 2015 року до Першої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері, але за життя не встиг оформити належним чином свої спадкові права на нерухоме майно, яке належало його матері.

Натомість, після смерті ОСОБА_5 та звернення заявника із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса виявилось, що квартира АДРЕСА_1 була начебто відчужена матір`ю ОСОБА_5 04 жовтня 2012 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна в м. Сніжне Донецької області.

Реєстрація права власності на вищевказану квартиру відбулась лише 26 травня 2021 року у ПН КМНО ОСОБА_6 .

Більш того, оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру знаходиться у заявника.

Матір ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , яка була власником спірної квартири останні чотири роки свого життя була інвалідом та не могла власноруч пересуватись, та на час нібито укладення договору купівлі-продажу квартири 04 жовтня 2012 року пересувалась лише в своєму будинку за допомогою двох палиць, за нею доглядали заявник з чоловіком, і вона фізично не могла поїхати до м. Сніжне, Донецької області.

06 червня 2021 року заявник дізнавшись про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру 26 травня 2021 року подала заяву про кримінальне правопорушення до Печерського УП ГУ НП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення за фактом підроблення документів та незаконного заволодіння правом власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7

07 червня 2021 року Печерським УП ГУ НП у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001079 внесені відомості за ч. 4 ст. 358 КК України.

На час подачі заяви про забезпечення позову триває досудове розслідування.

10 червня 2021 року заявнику стало відомо, що відповідачі уклали договір купівлі-продажу спірної квартири у ПН КМНО ОСОБА_8 .

Отже, відповідачами протягом короткого проміжку часу 26 травня 2021 року та 10 червня 2021 року вчинені дії по відчуженню спірної квартири.

Таким чином, вважає, що зі спірною квартирою вчиняються правочини з ознаками фіктивності.

В подальшому, в період часу з 24 по 25 червня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Грубський А.В. на чолі близько 10 осіб, зламавши двері та вікна квартири, силою викинувши на вулицю заявника захопили спірну квартиру.

З цього приводу неодноразово була викликана поліція та подані заяви про кримінальні правопорушення.

Більш того, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001079 УКР ГУ НП у м. Києві встановлено, що 10 червня 2021 року під час укладання договору купівлі-продажу квартири невідома особа використала підроблений паспорт ОСОБА_7 , що встановлено співставленням фотографії невідомої особи, який був в офісі ПН КМНО ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 10 червня 2021 року з фотографією ОСОБА_7 , зробленого 30 травня 2014 року під час затримання його за крадіжку з авто працівниками міліції Пролетарського РВ Донецького ГУ УМВС України в Донецькій області, внесеного до системи «Армор» (ЄО 673, ЄРДР №0000156).

04 серпня 2021 року своєю заявою до компетентних органів звернулася ОСОБА_9 , яка проживає по АДРЕСА_4 , в якій вказала, що їй рідний син - ОСОБА_7 постійно проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_4 і ніколи у м. Сніжне, Донецької області не був зареєстрований.

Також, мати ОСОБА_7 вказувала, що її син ніколи спірної квартири не придбавав та не оформляв її у м. Сніжному 04 жовтня 2021 року і жодного відношення до неї не має.

Більш того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, а тому він не міг спірну квартиру 26 травня 2021 року зареєструвати та продати 10 червня 2021 року.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09 листопада 2021 року у справі №755/14721/21 за заявою представника заявника - адвоката Усенка М.М., який діє в інтересах ОСОБА_10 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України було встановлено факт смерті ОСОБА_7 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, 16 лютого 2022 року Печерським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, згідно якої, накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, в тому числі, не встановлено, що заявник ОСОБА_2 не є суб`єктом права власності на квартиру, й відповідно не була наділена правом звертатись до суду з вимогою про захист права, якого вона не має.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_2 має законне право на звернення до суду із заявою про забезпечення позову, та має право вимагати накладення арешту на нерухоме майно, яке їй не належить.

Більше того, ОСОБА_2 не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , в тому числі з 1993 року по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що з 10 червня 2021 року єдиним законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 не має майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , є неналежним позивачем, їй не належить право вимоги по пред`явленому позові, відтак в ОСОБА_2 відсутні підстави для заявлення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 04 жовтня 2012 року; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

Будучи неналежним позивачем й не маючи жодного відношення до об`єкту нерухомості, ОСОБА_2 вчиняє дій у перешкоджанні законному власнику квартири ОСОБА_1 розпоряджатися нерухомим майном, вкотре звертаючись до суду з вимогами про накладення арешту на майно, право на яке їй не належить.

Просив, скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником наведено обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду.

До заяви про забезпечення позову заявником долучено відповідні належні, допустимі та достовірні докази, що дають змогу пересвідчитися у тому, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Так, по справі встановлено, що предметом позову у даній справі є визнання факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_5 з 01 вересня 1993 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 04 жовтня 2012 року та посвідчений нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим О.А. в реєстрі №2-971; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 .

На думку колегії суддів, існує наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Заявлені заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки будь-які дії стосовно спірного майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 30 травня 2023 року

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба