29.11.2023 Справа № 756/9354/23
Номер справи 756/9354/23
Номер провадження 2/756/4246/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участю секретаря - Харук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість в сумі 324 498,81 грн, з яких 205 000,00 грн - сума основного боргу, 100 502,27 грн - інфляційне збільшення суми боргу, 18 996,54 грн - 3% вічних від суми боргу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10 січня 2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися до 10 квітня 2020 року укласти Договір купівлі-продажу двох земельних ділянок: площею 0,0726 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий № :35:046:6014 та площею 0,0447 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий №:35:046:6011, розташованих по АДРЕСА_1 .

Для забезпечення виконання свого зобов`язання щодо укладення Основного договору за домовленістю сторін позивач сплатив відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 205 000,00 грн.

Пунктом 3.4. Попереднього договору передбачено, що якщо Основний договір не був укладений з вини продавця, забезпечувальний платіж повертається у подвійному розмірі.

Під час перевірки стану земельних ділянок перед купівлею 06 квітня 2020 року позивач прибув до с. Новосілки Вишгородського району Київської області. У результаті огляду ним було з`ясовано, що з боку двох земельних ділянок, які він мав намір купити, встановлений паркан, якій був відсутній на день укладення попереднього договору. Вказаний паркан частково розташований на земельних ділянках та перешкоджає проїзду до них.

На підставі вказаного позивач ОСОБА_1 відмовився укладати основний договір купівлі продажу двох земельних ділянок та надіслав письмову вимогу про повернення подвійної суми забезпечувального платежу в розмірі 410 000,00 грн у відповідності до п. 3.4 Попереднього договору та ч. 2 ст. 546 ЦК України.

09 червня 2020 року відповідач сплатив на користь позивача 205 000,00 грн, чим визнав, що договір купівлі-продажу двох земельних ділянок не був укладений з його вини. Однак, подвійний розмір забезпечувального платежу неправомірно не повернув.

Додатково позивач повідомляє, що за період з 09.06.2020 по 11.07.2023 через невиконання умов попереднього договору у відповідача перед ним утворилася заборгованість з інфляційних втрат (100 502,27 грн) та 3% річних (18 996,54 грн), яку він уважає необхідним стягнути.

Ухвалою від 26 липня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва відкрив спрощене позовне провадження за вказаним вище позовом.

15 вересня 2023 року відповідач через свого представника подав відзив на позов, в якому у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з тим, що паркан, збудований вздовж земельної ділянки відповідача, що за твердженнями позивача, став перешкодою для укладання Основного договору купівлі-продажу, був встановлений не відповідачем, а третьою особою - ОСОБА_3 , земельні ділянки якого межують із земельними ділянками відповідача, про що було достеменно відомо позивачу. Між сторонами існувала домовленість про те, що до укладення Основного договору земельні ділянки будуть звільнені від будь-яких недоліків. Відповідач вчинив всі належні і можливі від нього заходи щодо належного виконання умов Попереднього договору: проводив неодноразові перемовини з приводу добровільного знесення паркану сусідом - ОСОБА_3 , замовляв проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості, направляв письмові вимоги ОСОБА_3 щодо досудового врегулювання спору, проте у лютому 2020 року був вимушений звернутися до суду із вимогами до ОСОБА_3 про знесення паркану. Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою. Судове рішення не було добровільно виконано ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було примусово виконане Вишгородським ВДВС МЮ України лише в серпні 2023 року. Проте, позивач сам відмовився від укладення Основного договору.

01 листопада 2023 року третя особа ОСОБА_3 через свого представника подав письмові пояснення, в яких у задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що Основний договір купівлі-продажу земельних ділянок не укладено між сторонами з вини позивача, який безпідставно відмовився від його укладення.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, що вказані у відзиві.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10 січня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок, кадастрові номера № :35:046:6014 та № :35:046:6011, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., та зареєстрований у реєстрі за № 107.

Відповідно до умов вказаного Попереднього договору, сторони зобов`язалися до 10 квітня 2020 року укласти Договір купівлі-продажу зазначених двох земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1 Попереднього договору визначено, що для забезпечення виконання свого зобов`язання щодо укладення Основного договору, відповідно до ч. 2 ст. 546 ЦК України, за домовленістю сторін, позивач сплачує відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 205 000,00 грн. Сума продажу підлягає сплаті покупцем продавцю у гривнях (надалі забезпечувальний платіж).

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

На виконання згаданого п. 3.1 Попереднього договору позивач сплатив на користь відповідача забезпечувальний платіж у розмірі 205 000,00 грн, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями.

Пунктом 3.4 Попереднього договору передбачено, що якщо Основний договір не був укладений з вини продавця, забезпечувальний платіж повертається у подвійному розмірі.

Згідно з п. 3.5 Попереднього договору, якщо Основний договір не був укладений з вини покупця, забезпечувальний платіж покупцю не повертається.

09 червня 2020 року відповідач сплатив на користь позивача забезпечувальний платіж у розмірі 205 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № Р24АР24А774967912А48931.

У судовому засіданні позивач стверджував, що під час перевірки стану земельних ділянок перед купівлею 06 квітня 2020 року він прибув до с. Новосілки Вишгородського району Київської області. У результаті огляду ним було з`ясовано, що з боку двох земельних ділянок, які він мав намір купити, встановлений паркан, якій був відсутній на день укладення попереднього договору. Вказаний паркан частково розташований на земельних ділянках, які він мав придбати. Крім того, паркан перешкоджав проїзду до земельних ділянок. Враховуючи, що земельні ділянки не відповідали умовам Попереднього договору, позивач відмовився укладати основний договір купівлі-продажу земельних ділянок. Сплата 09.06.2020 відповідачем забезпечувального платежу, на його думку, підтверджує те, що останній визнав, шо договір купівлі-продажу двох земельних ділянок не був укладений з його вини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог вищевказаної процесуальної норми позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наведених ним обставин щодо того, що Основний договір не було укладено між сторонами саме з вини відповідача. Добровільне повернення відповідачем позивачу забезпечувального платежу, на думку суду, не може слугувати підтвердженням визнання вини продавця.

Натомість, представник відповідача у судовому засіданні повідомив, що вздовж земельної ділянки його довірителя дійсно третьою особою ОСОБА_3 неправомірно був збудований паркан, про що було достеменно відомо позивачу. Між позивачем і відповідачем існувала домовленість про те, що до укладення Основного договору земельні ділянки будуть звільнені від будь-яких недоліків. Зі свого боку, відповідач вчинив всі належні і можливі від нього заходи щодо належного виконання умов Попереднього договору: проводив неодноразові перемовини з приводу добровільного знесення паркану сусідом - ОСОБА_3 , замовляв проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості, направляв письмові вимоги ОСОБА_3 щодо досудового врегулювання спору, проте у лютому 2020 року був вимушений звернутися до суду із вимогами до ОСОБА_3 про знесення паркану.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року у цивільній справі № 363/555/20 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні і користуванні земельною ділянкою, а саме шляхом знесення паркану - задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року змінено, резолютивна частина щодо знесення паркану викладена в наступній редакції: зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою з кадастровим номером :35:046:6011 шляхом знесення паркану від точки Н7 до точки Н11, відповідно до висновку експерта від 19 березня 2021 року № 26010/20-41 складеного експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Салтановою Вікторією.

Як убачається з виконавчого листа № 363/555/20 від 12.06.2023, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року було примусово виконане Вишгородським ВДВС МЮ України у серпні 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року у цивільній справі № 363/555/20 встановлено наступне.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 дізнався, що ОСОБА_3 самовільно встановив металеві конструкції, призначені для будівництва паркану та на належну ОСОБА_2 земельну ділянку було згорнуто ґрунт, який залишився після будівельних робіт. ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з проханням зупинити будівництво паркану до встановлення на місцевості межі суміжних земельних ділянок.

ОСОБА_2 замовив у сертифікованого інженера - геодезиста проведення вимірювань і винесення меж земельної ділянки на місцевості. Про проведення вимірювання попередив ОСОБА_3 напередодні по телефону.

03 грудня 2019 року інженер-геодезист провів роботи з винесення меж земельної ділянки на місцевості, однак ОСОБА_3 для погодження межі земельної ділянки не з`явився. За результатами винесення меж земельних ділянок на місцевості було встановлено межові знаки та складено акти від 03.12.2019.

ОСОБА_2 з`ясував, що відносно встановлених геодезистом межових знаків металеві конструкції, встановлені ОСОБА_3 , заглиблюються на земельну ділянку ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства у різних місцях на 35-50 см, тобто усі металеві конструкції знаходяться повністю на ділянці, належній ОСОБА_2 , який направив ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушення права власності від 10 грудня 2019 року, однак на вказану вимогу останній не відповів.

17 січня 2020 року інженер - геодезист повторно провів роботи з винесення меж земельної ділянки на місцевості, при проведенні робіт були присутні ОСОБА_2 , суміжні землевласники і представник Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області. ОСОБА_3 був належним чином повідомленим про проведення робіт, для погодження межі земельної ділянки не з`явився.

За результатами проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості було встановлено шість з семи межових знаків встановленого зразка. При цьому встановлений межовий знак № НОМЕР_1 не був встановлений, оскільки огорожа ОСОБА_3 заступає на ділянку ОСОБА_2 на 50 см.

За результатами проведення робіт з винесення меж земельної ділянки на місцевості було складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 17.01.2020, який підписаний усіма особами, які брали участь у проведенні робіт.

Таким чином, Вишгородський районний суд Київської області у цивільній справі № 363/555/20, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, що набрали законної сили, встановив, що саме ОСОБА_3 створив перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його земельною ділянкою шляхом встановлення паркану, який виходить за межі земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2 , що призвело до неможливості укладення Основного договору купівлі-продажу земельних ділянок між сторонами. Відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, від укладання Основного договору не відмовлявся.

Суд, з огляду на викладене, проаналізувавши письмові докази справи, виходячи з принципів та норм цивільного законодавства, вирішив, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та ст. 12, 81, 82, 89, 263, 269 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 листопада 2023 року.

Суддя,- Белоконна І.В.