Провадження №2-др/369/82/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву адвоката Цуркана Михайла Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 369/12017/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2023 року закрито провадження у справі № 369/12017/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, у зв`язку з відмовою від позову, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

17.05.2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника першого відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно якої остання просила суд стягнути з позивача на користь першого відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання 29.05.2023 року сторони не з`явилися, причини неявки суд не повідомили.

Судом встановлено, що під час закриття провадження у справі, не було вирішено питання щодо стягнення з позивача на користь першого відповідача судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат у разі закриття провадження у справі визначено статтею 142 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 3, 4, 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позов представником першого відповідача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які перший відповідач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у загальному розмірі 10 000,00 грн.

До відзиву на позов додано договір про надання правової допомоги Ф-214 від 07.02.2022 року, додаток № 2 до договору від 07.02.2022 року, рахунок на оплату № 9 від 07.02.2022 року на суму 10 000 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення додано квитанцію від 07.11.2022 року.

Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

В поданій заяві представник першого відповідача просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_3 здійснювалось адвокатом Григораш Катериною Михайлівною на підставі договору договір про надання правової допомоги Ф-214 від 07.02.2022 року, додатку № 2 до договору від 07.02.2022 року, укладеного між ними 19.12.2022.

Згідно з п. 4.1.1. додатку № 2 до договору сторони погодили, що вартість винагороди адвоката з надання послуг за Додатком № 2 з підготовки позиції клієнта у справі в суді першої інстанції складає 10 000 грн.

Факт перерахування вказаної суми грошових коштів першим відповідачем підтверджується квитанцією №9КН0-37ТС-Е26В-КВТ4 від 19.12.2022.

Із урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь першого відповідача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені у справі № 369/12071/21 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повна ухвала складена: 29.05.2023 року.

Суддя А.В. Янченко