Справа № 153/1206/23
Провадження № 22-ц/801/2160/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 рокуСправа № 153/1206/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 153/1206/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Швеця Р. В. у залі суду, повний текст якого складено 06 жовтня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні.

Позов мотивований тим, що з 02 вересня 2016 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2023 року.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними набуто у спільну сумісну власність автомобіль марки «FORD Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Цей автомобіль був зареєстрований за відповідачем.

Спірний автомобіль перебуває у користуванні та володінні ОСОБА_2 .

Домовленості щодо порядку користування автомобілем та компенсації вартості автомобіля ними не досягнуто.

Указує, що згідна на припинення своєї частки права власності на спірний автомобіль.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь:

грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки «FORD Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 119 637 грн;

судові витрати, а саме: 1 073,60 грн судового збору, 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 400 грн за проведення експертизи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки «FORD Focus», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 119 637 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що:

у шлюбі та за спільні кошти подружжям придбано спірне рухоме майно, відтак воно є предметом спільної сумісної власності подружжя, частки в якій є рівними;

автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений у натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення;

вимога позивачки про стягнення вартості частини автомобіля замість належної їй частки у праві спільної власності на автомобіль є законною та обґрунтованою;

матеріали справи не містять доказів того, що спірний автомобіль відчужено третій особі ОСОБА_3 , у період перебування сторін у шлюбі та за їх спільною згодою, а кошти отримані від його реалізації витрачені в інтересах сім`ї;

розмір, визначеної оцінювачем ТОВ «Подільський експертний центр» ОСОБА_4 у автотоварознавчому дослідженні № 16 від 17 квітня 2023 року, середньої ринкової вартості спірного автомобіля відповідач не спростовував.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.

26 жовтня 2023 року на виконання вимог ухвали суду ОСОБА_2 подав до суду докази про сплату судового збору в оригіналі платіжного документу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, надано позивачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року справу призначено до розгляду на 30 листопада 2023 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

позивачка уже зверталась до цього ж суду з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав, який за заявою її представника залишено судом без розгляду, що свідчить про зловживання її процесуальними правами;

спірний автомобіль був відчужений третій особі у період перебування ними у шлюбі та за їх спільною згодою, а кошти отримані від його реалізації витрачені в інтересах сім`ї;

суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши договір купівлі-продажу спірного автомобілю недійсним;

понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустими доказами.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що з 02 вересня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2023 року.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність автомобіль марки «FORD Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Право власності на указаний транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_2 .

З автотоварознавчого дослідження № 16 від 17 квітня 2023 року слідує, що орієнтовна середня вартість автомобіля марки «Ford Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1560, VIN: НОМЕР_3 , колір чорний, враховуючи інформацію зі слів замовника: автомобіль укомплектований, знаходиться у задовільному стані (робочому, без пошкоджень, не був у ДТП), згідно даних продажу мережі Інтернет на подібне майно, станом на 17 квітня 2023 року становить 239 274 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 набув право власності на автомобіль марки «FORD Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 2 травня 2023 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною четвертою статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що автомобіль марки «FORD Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , був набутий сторонами під час перебування у шлюбі, відтак є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, зокрема, в натурі, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зроблено висновок, що:

«приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так:

(а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації);

(б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні».

Крім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду указала, що:

«вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі».

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення.

Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Матеріалами справи встановлено, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними набуто у спільну сумісну власність автомобіль марки «FORD Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Спірний автомобіль був зареєстрований та перебував у користуванні відповідача, який він продав без згоди співвласника (позивачки).

Перереєстрація транспортного засобу на ОСОБА_3 відбулася 02 травня 2023 року, після розірвання шлюбу між сторонами, що встановлено рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2023 року.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Обґрунтовуючи ринкову вартість спірного автомобіля позивачкою подано до суду звіт автотоварознавчого дослідження № 16 від 17 квітня 2023 року, проведений оцінювачем ТОВ «Подільський експертний центр» ОСОБА_4 , згідно якого орієнтовна середня вартість автомобіля марки «Ford Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 17 квітня 2023 року становить 239 274 грн.

Указана у звіті вартість не спростована відповідачем, що є його процесуальним обов`язком у випадку заперечення позовних вимог щодо стягнення з нього суми в розмірі 119 637 грн, яка вирахувана позивачкою з указаної у звіті суми вартості спільного майна.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 202/4972/20 (провадження № 61-2842св23) зроблено висновок, що:

«у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно».

Ураховуючи викладене, ринкова вартість подібного за своїми характеристиками майна може бути врахована судом лише у разі неможливості встановлення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи.

За встановлених обставин, з огляду на відсутність можливості проведення судової експертизи для визначення ринкової вартості з оглядом КТЗ, з урахуванням поведінки відповідача, який не спростував доказів наданих позивачкою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги автотоварознавче дослідження № 16 від 17 квітня 2023 року щодо вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , як один із колишнього подружжя який бажає стягнення на свою користь грошової компенсації половини вартості спільного сумісного майна, виявила свою згоду на присудження їй такої компенсації.

Встановивши, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак ОСОБА_2 розпорядився спільним майном на власний розсуд, без повідомлення та згоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у цій справі позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу, що є законним та направленим на справедливий захист її прав, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації частки автомобіля марки «FORD Focus», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя у сумі 119 637 грн.

Твердження відповідача про те, що спірний автомобіль був відчужений третій особі у період перебування сторін у шлюбі та за їх спільною згодою, а кошти отримані від його реалізації витрачені в інтересах сім`ї є безпідставними та не гуртуються на матеріалах справи.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц, зроблено висновок, що:

«норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами».

Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачка надавала свою згоду на відчуження спірного автомобіля та отримані від реалізації спірного транспортного засобу кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а відповідачем таких доказів не надано, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачка уже зверталась до цього ж суду першої інстанції з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав, який за заявою її представника залишено судом без розгляду, що свідчить про зловживання її процесуальними правами, з огляду на таке.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (пункт 5 частини першої статті 257 ЦПК України).

Частиною другою статті 257 ЦПК встановлено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Відтак, залишення позову без розгляду не позбавляє позивачку права повторного звернення до суду з позовом.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість понесених позивачкою витрат на оплату професійної правничої допомоги та незгода з розрахунком таких витрат є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 підтверджено належними доказами понесені нею витрати на правничу допомогу, а відповідач лише висловлює свою незгоду з їх розміром та своє суб`єктивне ставлення до факту надання такої допомоги, однак не доводить неспівмірності таких витрат.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК