Постанова

Іменем України

29 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 607/10048/19

провадження № 61-4773св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: державний реєстратор прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Сагайдак Ірина Володимирівна, Товариство індивідуальних забудовників «Наука», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Костіва О. З., Бершадської Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Сагайдак І. В. (далі - державний реєстратор), Товариства індивідуальних забудовників «Наука» (далі - ТІЗ «Наука»), Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позивачка зазначала, що у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа за її позовом до ТІЗ «Наука» про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У ході розгляду вищевказаної справи їй стало відомо про наявність рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 06 липня 2016 року за № 30331314 щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука».

Вважала зазначене рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в порушенням вимог Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 року за № 1127, надані документи на державну реєстрацію права власності на спірну квартиру не відповідали вимогам чинного законодавства.

Державний реєстратор прийняв до уваги довідку від 23 червня 2016 року про те, що будівництво квартири ТІЗ «Наука» здійснювало власними силами, проте ця довідка не підтверджує цей факт, що будівництво було здійснено за кошти товариства.

Стверджувала, що квартира збудована за її кошти, що підтверджується такими обставинами:

- у 2003 році її зять ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 прийняли рішення про купівлю квартири у місті Тернополі, у зв`язку з чим звернулись до

ТІЗ «Наука», де було запропоновано придбати квартиру АДРЕСА_2 . Для укладення договору необхідним було, щоб первинний покупець був працівником Тернопільського педагогічного університету. ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 , який на той час був працівником педагогічного університету та 21 липня 2003 року між ТІЗ «Наука» і ОСОБА_4 було укладено договір про дольову участь у будівництві. Згідно з умовами договору ТІЗ «Наука» прийняло ОСОБА_4 у дольову участь у будівництві квартири за № 70 на першому поверсі загальною площею 41,9 кв. м орієнтованою вартістю 44 420,00 грн. На підставі вказаного договору ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 через касу банку на рахунок ТІЗ «Наука» сплачено кошти у розмірі 44 420,00 грн;

- у 2003 році ОСОБА_4 написав заяву про відмову від квартири та договір було переукладено на ім`я ОСОБА_3 ;

- у подальшому головний бухгалтер ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_3 , що усі квартири на першому поверсі потрібно звільнити та запропонувала квартиру № 75 , площа якої більша, а тому він через касу банку вніс доплату у розмірі 810,00 грн. Кошти у сумі 44 420,00 грн були перераховані за квартиру № 75 . Договір про дольову участь було переукладено на ОСОБА_3 на квартиру № 75 . Вказаний договір було переукладено заднім числом 26 червня 2003 року;

- на початку травня 2004 року ОСОБА_3 написав заяву про переуступлення прав на дольову участь у будівництві квартири № 75 на неї (позивачку). Водночас вона отримала ключі від вказаної квартири. Станом на жовтень 2005 року будинок було збудовано, однак не здано в експлуатацію. Їхня сім`я зробила ремонт та почала проживати у квартирі.

Вказувала, що вона оплатила повну вартість квартири.

Посилаючись на те, що спірна квартира є її власністю (нею у повному обсязі сплачено дольовий внесок, а з 2005 року члени її сім`ї постійно проживають у квартирі; відомості з довідки, виданої ТІЗ «Наука», про те, що будівництво будинку на АДРЕСА_5 товариство здійснювало власними силами, не відповідають дійсності; згідно зі статутом ТІЗ «Наука» останнє здійснює свою діяльність без отримання прибутку, тобто є неприбутковим та здійснює будівництво виключно за кошти пайовиків), позивачка просила визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора про держану реєстрацію прав на нерухоме майно ОСОБА_6 за № 30331314 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТІЗ «Наука».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 червня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачка є власником спірної квартири, навпаки наявне у справі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2012 року у справі № 2-5647/11 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТІЗ «Наука» про визнання майнового права та відмову у задоволенні зустрічного позову ТІЗ «Наука» до ОСОБА_1 про визнання договору розірваним; суд у справі № 2-5647/11 виходив із того, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу на підтвердження оплати вартості спірної квартири та переуступлення їй права на вказану квартиру), яке набрало законної сили, вказує на факт розірвання договору про дольову участь в односторонньому порядку зі сторони ОСОБА_1 . Сам по собі факт укладення договору, який у подальшому було розірвано в односторонньому порядку, проживання у спірній квартирі членів сім`ї позивачки не свідчить про набуття нею будь- яких майнових прав чи права власності на спірну квартиру.

Відповідно до матеріалів справи рішення про державну реєстрацію права власності від 06 липня 2016 року на спірну квартиру прийнято, зокрема, на підставі додаткового списку розподілу житлових площ у житловому будинку на АДРЕСА_5 , довідки ТІЗ «Наука», виданого 23 червня 2016 року, про те, що будівництво спірної квартири № 75 ТІЗ «Наука» здійснювало власними силами. Посилання позивачки на те, що надані документи на державну реєстрацію права власності на спірну квартиру не відповідали вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Суди зазначали, що факт реєстрації права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука» сам по собі не порушує прав позивачки, яка не є власником та не набула майнових прав на неї згідно з договором від 03 травня 2004 року, і не породжує для неї жодних обов`язків і правових наслідків.

Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня

2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 червня

2021 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора, управління державної реєстрації Тернопільської міської ради змінити в мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови. У частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТІЗ «Наука» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно залишити без змін.

Суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанцій в частині позову до ТІЗ «Наука» про те, що факт реєстрації права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука» не порушує прав позивачки, яка не є власником та не набула майнових прав на неї згідно з договором про дольову участь у будівництві від 03 травня 2004 року, однак не погодився із позовними вимогами, заявленими до державного реєстратора, з огляду на те, що останній є неналежним відповідачем у такому спорі.

У лютому 2022 року ОСОБА_2 , як особа, що не брала участі у справі, на підставі статті 352 ЦПК України звернулася із апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня

2021 року.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що оскаржуваним рішенням порушуються її права, оскільки судовим рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТІЗ «Наука» на квартиру, в якій з 2004 року вона проживає разом зі своїм чоловіком та сином. Вважала, що право користування вказаною квартирою є похідним від права власності на дану квартиру її матері ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня

2021 року.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не є учасником справи та не довела, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішенням суду першої інстанції фактично вирішено питання про позбавлення її права на єдине житло, яким є квартира АДРЕСА_1 . Зазначає, що власником цієї квартири фактично є її мати, а не ТІЗ «Наука», що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами про сплату повної вартості квартири, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука».

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2023 року від ТІЗ «Наука» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність постановленої судом апеляційної інстанції ухвали.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року відкрито провадження у справі.

Установлені судом фактичні обставини

Відповідно до договору про дольову участь у будівництві від 03 травня

2004 року, укладеного між ТІЗ «Наука» (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2), Сторона 1 приймає Сторону 2 у дольову участь на будівництво квартири АДРЕСА_1 , і зобов`язується після закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію передати Стороні 2 у власність двокімнатну квартиру загальною площею 42,4 кв. м, а Сторона 2 зобов`язалась сплатити вартість квартири у розмірі 45 230,00 грн. Планове завершення будівництва будинку та здачі його в експлуатацію - третій квартал 2004 року. Згідно з пунктами 4, 5 цього договору Сторона 2 проводить проплату протягом 5 банківських днів після отримання повідомлення від Сторони 1. У випадку систематичного порушення умов договору однією зі сторін, інша сторона вправі достроково розірвати цей договір.

06 серпня 2003 року ОСОБА_4 сплачено ТІЗ «Наука» 44 420,00 грн, що підтверджується квитанцією № 2, наявною у матеріалах справи, оригінал якої був наданий для огляду в судовому засіданні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2012 року у справі № 2-5647/11 за позовом ОСОБА_1 до

ТІЗ «Наука» про визнання майнового права та за зустрічним позовом ТІЗ «Наука» до ОСОБА_1 про визнання договору розірваним, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ТІЗ «Наука» про визнання майнового права на спірну квартиру та відмовлено у зустрічному позові ТІЗ «Наука» до ОСОБА_1 про визнання договору розірваним. Суд у вказаній справі виходив із того, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу на підтвердження оплати вартості квартири АДРЕСА_1 , а також не надала доказів, що свідчать про виконання нею умов договору від 03 травня 2004 року та переуступлення їй права на вказану квартиру. Вирішуючи зустрічний позов, суд зазначив, що договір дольової участі на квартиру від 03 травня 2004 року слід вважати розірваним в односторонньому порядку у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору щодо оплати вартості квартири.

01 липня 2016 року ТІЗ «Наука» звернулось до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука». До заяви було долучено такі документи: копія паспорта керівника ОСОБА_7 , картка про отримання ОСОБА_7 ідентифікаційного номера платника податків, відомості з ЄДР підприємств та організації України, технічний паспорт на квартиру, список розподілу житлових площ у житловому будинку на АДРЕСА_5 , довідка ТІЗ «Наука» про те, що будівництво спірної квартири здійснювалось власниками силами

ТІЗ «Наука».

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 від 06 липня 2016 року № 30331314 проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, на квартиру АДРЕСА_1 за ТІЗ «Наука».

ОСОБА_1 не погодилась із реєстрацією права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука» та звернулася до суду із позовом про визнання незаконним та скасування відповідного рішення державного реєстратора.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 червня 2021 року та постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТІЗ «Наука» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Судові рішення мотивовані тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2012 року у справі № 2-5647/11 за позовом ОСОБА_1 до ТІЗ «Наука» про визнання майнового права та зустрічним позовом ТІЗ «Наука» до ОСОБА_1 про визнання договору розірваним, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 червня 2012 року, відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів. У цих судових рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу на підтвердження оплати вартості квартири АДРЕСА_1 , а також не надала доказів, що свідчать про виконання нею умов договору від 03 травня 2004 року та переуступлення їй права на вказану квартиру. Вирішуючи зустрічний позов, суд зазначив, що договір дольової участі на квартиру від 03 травня 2004 року слід вважати розірваним в односторонньому порядку у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору щодо оплати вартості квартири. Отже, станом на момент прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію права власності - 06 липня 2016 року за № 30331314, договір про дольову участь у будівництві від 03 травня 2004 року був розірваним.

Таким чином суди зробили висновок, що факт реєстрації права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука» не порушує прав позивачки, яка не є власником та не набула майнових прав на неї згідно з договором про дольову участь у будівництві від 03 травня 2004 року.

ОСОБА_2 ,як особа, що не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. В обґрунтування скарги вказувала, що оскаржуваним рішенням порушено її права, свободи, інтереси та обов`язки, з огляду на те, що вона користується спірною квартирою майже 17 років,

а відмова у скасуванні державної реєстрації права власності за ТІЗ «Наука» позбавить її права у користуванні майном. Вважає, що власником цієї квартири фактично є її мати, а не ТІЗ «Наука», що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами про сплату повної вартості квартири, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТІЗ «Наука».

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення ЄСПЛ у справі «Bruаlla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, п. 33).

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 17, частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах

від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року

у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14,

від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.

За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка є повнолітньою дочкою ОСОБА_1 , суд дійшов вірного висновку про те, що остання належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не довела, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання щодо її прав та інтересів, оскільки спір стосувався позивача ОСОБА_1 , яка вважала себе власником спірної квартири на підставі укладеного з ТІЗ «Наука» договору про дольову участь у будівництві від 03 травня 2004 року, та самим ТІЗ «Наука», за яким було зареєстровано право власності на квартиру на підставі оскаржуваного позивачем рішення державної реєстрації.

Рішення суду першої інстанції від 04 січня 2021 рокуне стосувалось прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка не була та не є учасником правовідносин щодо договору про дольову участь у будівництві від 03 травня 2004 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ТІЗ «Наука». Також оскаржуване заявником судове рішення не містить будь-яких суджень щодо ОСОБА_2 ні у мотивувальній, ні у резолютивній частині.

Колегія суддів зауважує, що апеляційний суд здійснює апеляційний перегляд рішень судів першої інстанції лише в тих випадках, коли такий перегляд ініціює особа, яка має право на апеляційне оскарження відповідно до вимог частини першої статті 352 ЦПК України. Оскільки встановлено, що ОСОБА_2 не є особою, яка має право на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд вірно закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , права та обов`язки якого не вирішувались оскаржуваним судовим рішенням.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про порушення її житлових прав зводяться до незгоди із рішенням державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за

ТІЗ «Наука», яке нею оскаржено шляхом подання позовної заяви не було,

а відмова у скасуванні цього рішення державного реєстратора за позовом ОСОБА_1 жодним чином не вирішує питання про права та обов`язки ОСОБА_2 .

Врахувавши, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у справі, в якій вона не брала участь, на судове рішення, яким не вирішувалось питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України. Правильність застосування цієї норми права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів.

Доводи касаційної скарги на правильність висновку суду апеляційної інстанції не впливають, оскільки особа, яка зверталася з апеляційною скаргою, не довела, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі чітко не зазначив, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 України, Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення,

а ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара