Ухвала

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 760/5152/20

провадження № 61-7607ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

19 травня 2023 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Льовочкіна В. М. засобами поштового зв'язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.

У касаційній скарзі представник заявника просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та поновити указаний строк, посилаючись на те, що копію повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року вона отримала лише 10 травня 2023 року. Зазначає, що 10 лютого 2022 року в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції. Станом на 23 лютого 2022 року сторона позивача очікувала виготовлення повного тексту оскаржуваної постанови для ознайомлення з мотивами відмови суду у задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що оскільки 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, вона разом з малолітніми дітьми виїхала за межі м. Києва, що підтверджується довідкою переселенця № 2112-, ОСОБА_1 також на тривалий час виїхала з м. Києва.

Адвокат Льовочкіна В. М. зазначає, що після повернення до м. Києва вчиняла дії, направлені на отримання копії повного тексту постанови апеляційного суду, проте лише 10 травня 2023 року суд першої інстанції надіслав на її поштову адресу повний текст оскаржуваної постанови, на підтвердження чого надає витяг з сайту Укрпошти.

Представник заявника вважає, що наведене вище, а також час отримання копії повного тексту постанови апеляційного суду, ведення військових дій поблизу м. Києва, постійні ракетні обстріли м. Києва свідчить про існування об'єктивних та незалежних від неї обставин, які унеможливлювали підготовку та подання касаційної скарги у встановлений статтею 390 ЦПК України строк. Просить визнати вказані обставини поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження та поновити такий строк.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виняток з наведеного загального правила статті 127 ЦПК України викладено в частині третій статті 394 ЦПК України, відповідно до якої незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Визначений частиною третьою статті 394 ЦПК України строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за винятком випадків виникнення обставин непереборної сили та неповідомлення особи про розгляд справи.

За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, процесуальний обов'язок доказування та подання відповідних доказів покладений саме на учасника справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 хоч і містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, проте заявником не вказано виключних випадків, які передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України.

Слід зазначити, що повний текст оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року складено 21 лютого 2022 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 25 лютого 2022 року, проте касаційна скарга подана лише 19 травня 2023 року, тобто більше, ніж через один рік з дня складення повного тексту судового рішення суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд звертає увагу на те, що Державна судова адміністрація України з 20 червня 2022 року відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу «Стан розгляду справ», тобто представник заявника - адвокат Льовочкіна В. М. принаймні з 20 червня 2022 року мала можливість ознайомитись з повним текстом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Крім того, з долучених до касаційної скарги документів вбачається, що після запровадження на території України воєнного стану представник заявника лише 22 листопада 2022 року вперше звернулась до суду з клопотанням про надіслання на її поштову адресу копії повного тексту постанови апеляційного суду. Адвокатом Льовочкіною В. М. жодним чином не обґрунтовано неможливість звернення з таким клопотанням, зокрема, у період з 20 червня 2022 року (дата відновлення загального доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень) до 22 листопада 2022 року.

З огляду на викладене, доводи про запровадження в країні воєнного стану та посилання представника заявника на неодноразові звернення з клопотаннями про направлення копії повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду на її поштову адресу не можуть бути прийняті як поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки не є тими обставинами, які б беззаперечно свідчили про неможливість заявника чи її представника протягом одного року та трьох місяців чи хоча б у розумний строк після відновлення загального доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень звернутися до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Безпідставне поновлення процесуального строку на касаційне оскарження свідчитиме про порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно надати суду заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень з доказами на підтвердження наявності виключних підстав для поновлення такого строку, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв'язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов'язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте в тексті скарги не вказує конкретну норму права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтовує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали, в якій уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень, а також подати заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження з доказами на підтвердження виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням виключних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов