Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/687/22
Провадження № 2/553/1001/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.05.2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Сіомашко В.Р., Зубань Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом адвоката ВЕРЕЩАГІНА Дмитра Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року до суду надійшла позовна заява адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 до Харківської обласної прокуратури, Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди. Позивач вказує, що ОСОБА_2 засуджений вироком Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2009 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Починаючи з березня 2019 року і по даний час ОСОБА_2 перебуває у ДУ "Сумський слідчий ізолятор" на підставі ухвал Роменського міськрайонного суду від 20.03.2019 року, 05.11.2019 року, 14.05.2021 року. Позовні вимоги полягають у порушенні відповідачами вимог положень КПК України, введеного у дію Законом України № 1000-05 від 28.12.1960, який діяв на час застосування у 2009 році до ОСОБА_2 заходів кримінального примусу.

Так, 08.02.2009 року ОСОБА_2 був затриманий у ході розслідування кримінальної справи № 68090042, порушеної за ознаками складу злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст.115 КК України, на підставі ст.115 КПК України (1960 року). Ухвалами Балаклійського районного суду Харківської області від 11.02.2009 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту та у подальшому такий строк продовжувався до 4 місяців до 08.06.2009 року. Слідчим та прокурором строк тримання ОСОБА_2 під вартою не продовжувався, а тому граничною датою його тримання під вартою була 08.06.2009 року, оскільки у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 156 КПК України (1960 року), строк тримання під вартою під час досудового розслідування закінчується в день надходження справи до суду.

У подальшому 09.06.2009 року, тобто після закінчення процесуальних строків розслідування кримінальної справи № 68090042 і тримання ОСОБА_2 під вартою, прокурором відповідно до вимог ст. 229 КПК України (1960 року) складено обвинувальний висновок та направлено кримінальну справу до Апеляційного суду Харківської області супровідним листом заступника прокурора області вих. № 04/2/4-2885-09. На даному листі наявний відтиск штампу суду вх. №1-87 від 09.06.2009 та віза голови суду від 11.06.2009 року щодо доручення розгляду справи судді Орловій С.О. Листом судді за вих. № 1-2009 від 19.06.2009 кримінальну справу призначено до розгляду на 24.06.2009 року. Відтак, обвинувальний висновок по вказаній справі складався поза межами визначених ст.ст. 120, 156 КПК України (1960 року) строків слідства, а тримання під вартою ОСОБА_2 у період часу з 8 по 9 червня 2009 року здійснювалося за відсутності правових підстав. У той же час за наявності факту закінчення 08.06.2009 року строку тримання ОСОБА_2 під вартою і ненадходження станом на таку дату постанови судді про продовження строку тримання останнього під вартою або супровідного листа прокурора про перерахування справи за судом, обвинувачений не звільнений з-під варти, хоч відповідно до вимог ч. 11 ст. 156 КПК України (1960 року) і ч. 1 п. 4 ст. 20 Закону України № 3352-ХІІ від 30.06.1993 "Про попереднє ув`язнення" це повинен був здійснити начальник ДУ "Харківський слідчий ізолятор" негайно.

При розрахунку розміру завданої моральної (немайнової) шкоди позивач виходить із тривалості часу 156 місяців, упродовж якого він необґрунтовано тримався під вартою, сукупності завданих такими діями правоохоронних органів відповідачів - життєвих незручностей, а саме: погіршення психологічного стану здоров`я, додаткових лікувань, втрати почуття справедливості та невпевненості у сьогоденні.

Просить стягнути на користь позивача ОСОБА_2 за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області у сумі 387000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення службовими особами Харківської обласної прокуратури і ДУ "Харківський слідчий ізолятор" вимог законодавства при застосуванні заходів кримінального примусу до ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 10.10.2022 року справу прийнято до свого провадження, вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засіданні.

Згідно з ухвалою суду від 28.02.2023 року за клопотанням позивача витребувано з архіву Харківського апеляційного суду матеріали кримінальної справи № 1-87/2009 за обвинуваченням ОСОБА_3 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_2 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Кримінальна справа надійшла до суду 28.03.2023 року.

У листопаді 2011 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог разом з позовною заявою, де позовні вимоги викладено в наступній редакції - стягнути на користь позивача ОСОБА_2 за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області у сумі 1 (одна) гривня на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення службовими особами Харківської обласної прокуратури і ДУ "Харківський слідчий ізолятор" вимог законодавства при застосуванні заходів кримінального примусу до засудженого ОСОБА_2 .

Представник відповідача ДУ "Харківський слідчий ізолятор" у листопаді 2022 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги, наголосив на тому, що позивач був заарештований 08.02.2009 року керуючись ст. 115 КПК України (1960 року) за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, постановою Балаклійського районного суду Харківської області йому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався постановами вказаного суду до 08.06.2009 року, а в цей же день 08.06.2009 року прокуратурою Харківської області кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 направлено для розгляду до Апеляційного суду Харківської області в межах строку, визначеного ст. 156 КПК України (1960 року). Надані позивачем до позовної заяви додатки не відповідають чинному законодавству України, не відповідають встановленому порядку засвідчення копії, вимогам ст. 95 ЦК України, згідно з якою письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів щодо незаконного тримання під вартою, зокрема, рішення суду, де зазначено про незаконність тримання під вартою, звільнення з-під варти. Не надано позивачем жодного належного та допустимого доказу завдання позивачу моральних страждань, не зазначено, в чому вони полягали, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Наголосив, що розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступеню зниження престижу, ділової репутації та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а також з урахуваннями засад розумності, виваженості та справедливості. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Верещагін Д.Б. позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів Харківської обласної прокуратури, Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, будучи належним чином та завчасно повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, представники Харківської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області не подали відзив на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, а також матеріали кримінальної справи № 1-87/2009, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення відповідача проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.02.2009 року слідчим СВ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області порушено кримінальну справу № 68090042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, по факту умисного вбивства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.02.2009 року, 08 лютого 2009 року о 20 год. 30 хв. в м. Балаклія Харківської області слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області старшим лейтенантом поліції Баран І.Б. на підставі ст. 115 КПК України (в редакції 1960 року) затриманий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

11.02.2009 року слідчий СВ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області лейтенант поліції Нечитайло В.М. звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з поданням, погодженим в.о. прокурора Балаклійського району, про обрання відносно обвинуваченого по кримінальній справі № 68090042 ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 11.02.2009 року подання слідчого СВ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області задоволено обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, з подальшим утриманням в умовах слідчого ізолятора № 27 міста Харкова.

На підставі постанови про порушення клопотання про продовження строку досудового слідства по кримінальній справі № 68090042 старшого слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області від 06.04.2009 року, прокурором Балаклійського району Харківської області 06.04.2009 року продовжено строк досудового слідства по кримінальній справі № 68090042 до трьох місяців, тобто до 08 травня 2009 року.

06.04.2009 року старший слідчий відділу СУ ГУМВС України в Харківській області Баран І.Б. звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з поданням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 до 3 місяців, тобто до 08.05.2009 року.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.04.2009 року подання старшого слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області задоволено продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 3 місяців, тобто до 08.05.2009 року. Вирішено ув`язненого під варту обвинуваченого ОСОБА_2 утримувати в Харківському слідчому ізоляторі.

На підставі постанови про порушення клопотання про продовження строку досудового слідства по кримінальній справі № 68090042 старшого слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області Баран І.Б. від 05.05.2009 року, заступником прокурора Харківської області 05.05.2009 року продовжено строк досудового слідства по кримінальній справі № 68090042 до чотирьох місяців, тобто до 08 червня 2009 року.

05.05.2009 року старший слідчий відділу СУ ГУМВС України в Харківській області Баран І.Б. звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з поданням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 до 4 місяців, тобто до 08.06.2009 року.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2009 року подання старшого слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області задоволено продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 4 місяців, тобто до 08.06.2009 року. Вирішено ув`язненого під варту обвинуваченого ОСОБА_2 утримувати в Харківському слідчому ізоляторі.

Представник відповідача ДУ "Харківський слідчий ізолятор" заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву вказував про те, що ОСОБА_2 строк тримання під вартою був продовжений судом до 08.06.2002 року, в цей же день прокуратурою Харківської області кримінальну справу направлено для розгляду до Апеляційного суду Харківської області.

На підтвердження вищевказаних доводів представником ДУ "Харківський слідчий ізолятор" разом з відзивом на позов надано довідку за карткою форми № 1, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заарештований: 08.02.2009 року СУ ГУМВС України в Харківській обл., керуючись ст. 115 КПК України (1960) за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України; прибув: 12.02.2009 року з ITT м. Харкова до Харківського СІЗО; постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 11.02.2009 року ОСОБА_4 обраний запобіжний захід - тримання під вартою; постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.04.2009 року ОСОБА_4 продовжений запобіжний захід - тримання під вартою до 08.05.2009 року; постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2009 року ОСОБА_4 продовжений запобіжний захід - тримання під вартою до 08.06.2009 року. 08.06.2009 року прокуратурою Харківської області кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 направлено для розгляду до Апеляційного суду Харківської області. Згідно ст. 156 КПК України (1960) строки тримання під вартою під час досудового слідства закінчуються в день надходження справи до суду. Засуджений: 14.08.2009 року Апеляційним судом Харківської області за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Міра запобіжного заходу - тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Ухвалою Верховного Суду України від 01.06.2010 року вирок Апеляційного суду Харківської області залишений без змін. Вирок набрав чинності: 01.06.2010 року. Вибув 25.04.2019 року до Сумського слідчого ізолятору. Переміщення ув`язненого: - прибув: 12.02.2009 року з ITT м. Харкова в Харківський СІЗО; - вибув: 03.03.2011 року до Роменської ВК Сумської обл. (№ 56) згідно з нарядом ГДУ ВИН № 12-935 від 17.02.2011 року; - прибув: 25.12.2016 року з Роменської ВК Сумської обл. (№ 56) в Харківський СІЗО згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2016 року для доставки в суд (апеляційна скарга на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 12.10.16); - вибув: 23.03.2017 року до Роменської ВК Сумської обл. (№ 56) (повернення); - прибув: 08.03.2018 року з Сумського СІЗО згідно ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 23.05.2017 (тимчасове залишення для розгляду заяви засудженого); - вибув: 25.04.2019 року - Сумський СІЗО, згідно з ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2019 (для розгляду клопотання засудженого про визнання тримання під вартою незаконним).

Разом з тим, дані, наведені у Довідці за карткою форми № 1 щодо ОСОБА_2 , про те що кримінальна справа за його обвинуваченням була направлена прокуратурою Харківської області до Апеляційного суду Харківської області 08.06.2009 року, явно суперечать матеріалам кримінальної справи № 68090042.

Так, з досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи № 68090042 об`єктивно встановлено наступне.

09.06.2009 року заступником прокурора Харківської області Хачатрян С.П. затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 68090042 по обвинуваченню ОСОБА_3 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України та обвинуваченням ОСОБА_2 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокуратурою Харківської області кримінальна справа № 68090042 по обвинуваченню ОСОБА_3 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_2 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України була направлена в порядку ст. 232 КПК України для розгляду по суті до Апеляційного суду Харківської області з супровідним листом за підписом заступника прокурора Харківської області за вих. № 04/2/4/-2885-09 від 09.06.2009 року, надійшла до суду в цей же день 09.06.2009 року, зареєстрована за вхідним № 1-87.

Справа передана на розгляд судді Апеляційного суду Харківської області Орловій С.О. та призначена до підготовчого розгляду на 24.06.2009 року.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2009 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_2 у скоєнні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, прийнято до провадження апеляційного суду Харківської області та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 01.07.2009 року о 10 год. 00 хв. за участю прокурора та захисників. Запобіжний захід ОСОБА_2 залишено тримання під вартою.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч.ч. 5, 10, 11 ст. 156 КПК України (1960 року) тримання під вартою під час досудового розслідування не повинно тривати більше двох місяців. У випадках, коли у строк, передбачений частиною першою цієї статті, розслідування справи закінчити неможливо, а підстав для скасування чи заміни запобіжного заходу на більш м`який немає, він може бути продовжений до чотирьох місяців - за поданням, погодженим з прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів органами дізнання і досудового слідства, або самим цим прокурором, суддею того суду, який виніс постанову про застосування запобіжного заходу. Строки тримання під вартою під час досудового слідства закінчуються в день надходження справи до суду. У разі закінчення строку тримання під вартою як запобіжного заходу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, якщо цей строк не продовжено у встановленому цим Кодексом порядку, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов`язаний негайно звільнити особу з-під варти. Начальник місця попереднього ув`язнення зобов`язаний негайно звільнити з-під варти обвинуваченого, щодо якого постанова судді про продовження строку тримання під вартою на день закінчення строків тримання під вартою, передбачених частинами першою, другою і шостою цієї статті, не надійшла. При цьому він направляє повідомлення особі чи органу, у провадженні яких перебуває справа, та відповідному прокурору, який здійснює нагляд за розслідуванням.

Наявні у справі та досліджені під час судового розгляду справи документи безперечно свідчать про те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_2 був продовжений згідно з постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2009 року в межах строку досудового розслідування до 4 місяців, тобто до 08.06.2009 року.

Обвинувальний акт у кримінальній справі № 68090042 по обвинуваченню ОСОБА_3 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України та обвинуваченням ОСОБА_2 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України затверджений заступником прокурора Харківської області 09.06.2009 року, і в цей же день 09.06.2009 року справа була направлена до Апеляційного суду Харківської області

Матеріали кримінальної справи № 68090042 не містять даних про те, що строк досудового розслідування та, відповідно, строк застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжувався на період з 08.06.2009 року у порядку, встановленому чинним на той час КПК України.

Також наявні у справі документи та встановлені під час судового розгляджу даної справи обставини свідчать про те, що слідчим, прокурором Харківської обласної прокуратури всупереч положенням ч. 10 ст. 156 КПК України не виконано обов`язок негайно звільнити ОСОБА_2 з-під варти, а установою попереднього ув`язнення - Харківським слідчим ізолятором, до якого не надходила постанова судді про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 на день закінчення строків тримання під вартою, визначених у постанові Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2009 року, не виконано обов`язок, передбачений в ч. 11 ст. 156 КПК України, негайно звільнити з-під варти обвинуваченого.

Не приймалось рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою також і Апеляційним судом Харківської області. Лише постановою Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2009 року вирішено запобіжний захід ОСОБА_2 залишити тримання під вартою.

За вказаних обставин, суд визнає доведеним, що ОСОБА_2 з 08.06.2009 року незаконно утримувався в Харківському слідчому ізоляторі.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За змістом норми п. 1-1 ч. 1 вказаного вище Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

У ч.ч. 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2009 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 був продовжений до 4 місяців, тобто до 08.06.2009 року, а кримінальна справа № 68090042 направлена прокуратурою Харківської області до Апеляційного суду Харківської області лише 09.06.2009 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що він мав бути звільнений з-під варти 08.06.2009 року, а відтак після вказаної дати незаконно перебував під вартою та у зв`язку з цим має право на відшкодування завданої моральної шкоди на підставі положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду".

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Отже, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить також від таких чинників, як характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зменшення престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному та повному розмірі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18 ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач вказував на те, що незаконне тримання його під вартою спричинило йому негативні наслідки, внаслідок безпідставного утримання під вартою було обмежено його конституційне право на свободу пересування, що безумовно заподіяло моральну шкоду.

За встановлених судом обставин, суд вважає доведеним, що внаслідок незаконного перебування під вартою ОСОБА_2 безпідставно був обмежений у реалізації конституційного права на свободу пересування, відтак йому завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим вважає обґрунтованими позовні вимоги.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши доведеність факту незаконного тримання під вартою ОСОБА_2 , з огляду на характер, ступінь та тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконного перебування під вартою, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позов адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі, на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного бюджету України підлягає стягненню 1 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов адвоката ВЕРЕЩАГІНА Дмитра Борисовича (місцезнаходження АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (місцезнаходження ДУ "Сумський слідчий ізолятор", м. Суми, Проїзд Гайовий, 19, РНОКПП відсутній) до Харківської обласної прокуратури (місцезнаходження м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, код ЄДРПОУ -2910108), Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" (місцезнаходження м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, ), Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області (місцезнаходження м. Харків, вул. Бакуліна, 18, ) про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного тримання під вартою, у розмірі 1 (одна) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.05.2023 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна