Справа №760/5744/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , відповідно до вимог якої позивачка просить розірвати шлюб між сторонами та залишити неповнолітню доньку на її утриманні та вихованні.

З позову вбачається, що спільне життя між сторонами в останні роки не склалося через сукупність причин. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї позивачка вважає неможливим.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

12.04.2023 року відповідачем до суду було подано відзив, в якому він зазначає, що час від часу у подружжя дійсно виникають дрібні непорозуміння, але вони тимчасові. Він докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань мирним шляхом. Бажає, щоб діти росли в повноцінній родині, та зацікавлений у збереженні сім`ї. Вважає, що немає підстав для розірвання шлюбу.

Просить зупинити розгляд справи та надати строк на примирення на термін 6 місяців, залишити неповнолітню доньку на спільному утриманні та вихованні.

Стороною позивача у судовому засіданні, що відбулося 12.04.2023 року було уточнено позовні вимоги, у зв`язку з чим було залишено лише вимогу про розірвання шлюбу.

05.05.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник вказує, що позивачка не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, розгляд якої перенесено з 12.04.2023 року на 23.05.2023 року, тобто часу для примирення достатньо.

У судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги з викладених в поданих документах підстав, просила задовольнити. Заперечувала щодо надання строку на примирення, оскільки відсутня така необхідність.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що намагався налагодити стосунки з дружиною, з дитиною вже налагодив спілкування та робить все, щоб зберегти сім`ю, але на даний час примирення між сторонами не досягнуто.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.09.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають двох доньок: повнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), та неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

За змістом ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій між тим зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. При цьому, за ч. 2 цієї статті дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.

Вбачається, що позивачкою подано позовну заяву до суду 14.03.2023 року. За час перебування справи в провадженні суду, а саме більше двох місяців, сторони не примирилися, відсутні будь-які доводи та докази, що відповідачем вживались заходи, спрямовані на примирення з позивачкою з метою налагодження та підтримання шлюбних стосунків.

При цьому, позивачка категорично заперечувала проти примирення з відповідачем, посилаючись на неможливість продовження шлюбних відносин.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Аналізуючи викладені правові норми та доводи сторін вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивачка не бажає примирення з відповідачем та збереження шлюбу. Наявність у сторін спільних дітей не є безумовною підставою для необхідності збереження шлюбу попри волю одного з подружжя. До того ж, відсутність взаєморозуміння між батьками є наслідком негативного впливу на стан дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер та час на примирення не вплине взаємовідносини сторін.

Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір в розмірі 1073,60 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), зареєстрований 21 вересня 1991 року Жовтневим ЗАГС м. Київ за актовим записом № 875, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 травня 2023 року.

Суддя: