Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2666/22 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №286/2666/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що 29.09.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №9132127. Договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. ОСОБА_1 , отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язаний за вказаними договорами щодо їх повернення належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 23528,92 грн, що складається із: 8152,40 грн за основною сумою боргу, 15376,52 грн сума заборгованості за відсотками. «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за вказаним договором позики, на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, а позивач набув всі права кредитора. Відтак, товариство просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики №9132127 у розмірі 23528,92 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2023 року позов ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №9132127 від 29 вересня 2020 року в сумі 23528,92 грн та судові витрати в сумі 2481,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із нього на користь товариства заборгованість за договором позики у розмірі 11096,00 грн та судові витрати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що згідно розрахунку заборгованості проведеного позивачем за період з 14.06.2021 по 31.08.2022 видно, що станом на 31.08.2022 наявна заборгованість, яка не підтверджена жодними математичними розрахунками. Судом не було перевірено правильність наданих розрахунків та не надано їм належної оцінки. Відтак, згідно умов договору позики та паспорта вбачається, що сума заборгованості за кредитом становить 9500,00 грн, відсотки 1596,00 грн. Крім того, попередній орієнтовний розрахунок судових витрат становить 13721,50 грн, з яких 3721,50 грн судовий збір та 10000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» Пінчук Д.С. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зазначає, що апелянтом не заперечується і підтверджується факт укладення договору позики, а відповідно і факт отримання коштів. Матеріалами справи доведено розмір заборгованості відповідача, який був ознайомлений з усіма запропонованими умовами договору, зокрема нарахуванням відсотків, строками погашення заборгованості та наслідками несвоєчасного повернення коштів. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то позивач не погоджується з таким розміром, оскільки він встановлений на власний розсуд та належним чином не обґрунтований. Вартість правничої допомоги в сумі 10000,00 грн, з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним.

Справа розглядається без виклику сторін в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 9132127, за умовами якого, останній отримав кредитні кошти в сумі 9500 грн на строк 30 днів, тобто до 29 жовтня 2020 року, з фіксованою процентною ставкою 2,7% в день, що складає 204,40% орієнтовної річної процентної ставки за кредитом, що підтверджується договором позики.

Відповідно до пункту 1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Пунктом 3 цього договору визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Згідно з пунктом 5 договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, а позикодавцем - шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитки печатки товариства.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач надав суду договір позики № 9132127, паспорт споживчого кредиту, у якому зазначена сума кредиту, строк кредитування та відсоткова ставка.

14 червня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за умовами якого, ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, про що свідчить договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, додаткова угода №2 від 28 липня 2021 року, додаткова угода №4 та акт прийому-передачі Реєстру боржників №4 від 16 серпня 2021 року.

Пункт 1.2 договору передбачає, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

З витягу Реєстру боржників №1 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року та розрахунку заборгованості позивача за період з 14 червня 2021 року по 31 серпня 2022 року вбачається, що станом на 31 серпня 2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором №9132127 від 29 вересня 2020 року становить 23528,92 грн, в тому числі: 8152,40 грн. - за основною сумою боргу; 15376,52 грн - за відсотками.

Із листа-повідомлення №4807006 від 21.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що позивач являється новим кредитором у кредитних відносинах з ним. З метою досудового врегулювання спору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» повідомило відповідача про порушення ним умов договору кредиту та наявності заборгованості у розмірі 23528,92 грн., яку позивач просив сплатити добровільно.

Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.08.2022, становить 23 582,92 грн., а саме: заборгованість за основним боргом 8152,40 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом 15376,52 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики, на виконання якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 9500 грн. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит через 30 днів і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2,7% на день.

Після закінчення строку позики ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.

У подальшому ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за договором позики, а тому з нього на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути заборгованість.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильного нарахування відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором заслуговують на увагу.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами договору позики сторони встановили строк кредитування до 29 жовтня 2020 року, тобто 30 днів, включаючи дату отримання та повернення позики.

Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості, який ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» обчислило на день набуття ним права вимоги за договором позики (21 червня 2021 року).

Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору та паспорта становить 1596,00 грн. за період з 29 вересня по 29 жовтня 2020 року.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Відтак, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості.

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернув кредит, отриманий ним на підставі вказаного кредитного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 8152,40 грн. та 1596,00 грн процентів, а всього 9748,40 грн.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо витрат на правову допомогу.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд стягнути судові витрати на правничу допомогу за складання апеляційної скарги у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги долучено наступні документи: договір про надання правничої допомоги №44-45 від 19 квітня 2023 року з якого вбачається, що договір укладений між адвокатом Мотальова-Кравець В.Ю. та Ткачуком Б.В.; ордер про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року; детальний опис робіт ( наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання умов договору про надання правничої допомоги №44-45 від 19.04.2023 з якого вбачається, що загальна вартість наданих послуг складає 10 000, 00 грн, а також наведені розрахунки наданих послуг, відповідно до яких: усна консультація 1 000,00 грн; аналіз судової практики 2000 грн; складання апеляційної скарги 7 000, 00 грн; акт- прийому передачі наданих послуг 19.04.2023, квитанція до прибуткового касового ордера №16250065 на суму 10 000, 00 грн від 20.04.2023.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях ч.5 ст.137 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч.4 ст.137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Мотальова-Кравець В.Ю. робіт, колегія судів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат відповідача та про необхідність покладення на ТОВ « ФК « Європейська агенція з повернення боргів» судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , в розмірі 4 000, 00 грн.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ТОВ « ФК « Європейська агенція з повернення боргів» сплатило судовий збір в сумі 2 481,00 грн.

З урахуванням того, що позовну заяву ТОВ « ФК « Європейська агенція з повернення боргів» задоволено на 41,43 % (з 23 528,92 грн до 9748,40 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1027,87 грн (41,43 від 2481,00 грн).

У свою чергу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має відшкодувати ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1541,81 грн (41,43 % від 3721,50 грн сплачених за подання апеляційної скарги).

Враховуючи вимоги положення частини десятої статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від сплати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору за подання позову та стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 513,94 грн (1541,81 грн - 1027,87 грн).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 9748,40 грн заборгованості за договором позики.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 513,94 грн судового збору, 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді