справа № 274/1734/23
провадження № 2-о/0274/60/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.05.2023 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бердичівська міська рада Житомирської області про встановлення факту родинних відносин,-

в с т а н о в и в :

20.03.2023 ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гуменюка О.В. звернувся до суду із вищезазначеною заявою, згідно якої просить встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким ОСОБА_2 є двоюріднім братом ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідній брат - ОСОБА_2 . Після його смерті залишилося спадкове майно - 5/8 ідеальних часток в праві власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В зв`язку з чим він звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Литвина О.С. щодо оформлення спадкових прав. Однак, постановою приватного нотаріуса за №34/02-31 від 02.03.2023 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що не доведені будь-які родинні стосунки зі спадкодавцем і ним, відсутністю заповіту. З огляду на це він звернувся до суду про встановлення вказаного факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 21.03.2023 відкрито провадження у справі ( а.с.33).

Представник заявника в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. В судовому засіданні 25.04.2023 представник заявника ОСОБА_3 доводи заяви підтримав з підстав зазначених в ній, просив їх задовольнити.

Представник Бердичівської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні 25.04.2023 в якості свідка заявник ОСОБА_1 суду повідомив, що що його дід та баба мали прізвище ОСОБА_4 , вони померли під час ІІ Світової війни. В них був син ОСОБА_5 , 1923 р.н., який є батьком ОСОБА_6 . Його мати ОСОБА_7 1930 р.н. та тітка ОСОБА_8 1932 р.н. рідні сестри покійного ОСОБА_5 . Коли в його баби та діда народився син ОСОБА_9 , то його прізвище з невідомих причин було записано як ОСОБА_10 , а не ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Норми ст. 13 ЦПК України вказують, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає, у тому числі, справи про встановлення фактів, а саме: родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Житомирі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.04.2022 (а.с.13).

Після його смерті залишилося спадкове майно - 5/8 ідеальних часток в праві власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В зв`язку з тим, що померлий ОСОБА_2 проходиться двоюрідним братом заявника ОСОБА_1 , останній звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Литвина О.С. щодо оформлення спадкових прав. Постановою нотаріуса №34/02-31 від 02.03.2023 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав документи, які б служили доказом родинних та інших відносин з померлим ОСОБА_2 (а.с.9) .

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 доводиться наступними доказами.

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_2 , його батьками записано: ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (а.с.10).

Згідно архівної довідки Державного архіву в Житомирській області №Ю-3387/04 від 29.11.2022 року встановлено, що у Волинській загальногубернській книзі реєстрації народжень за 1923 рік зазначено, що " ОСОБА_12 " (так у документі текст російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Пилипи. Запис реєстрації: №7068 від 21.05.1923 року. Батьки: " ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_14 , 23 лет»"(так у документі, текст російською мовою), обоє за національністю українці (а.с.11).

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 19.11.1946 зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_15 (а.с.12).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.14).

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.15).

Як вбачається зі Свідоцтва про народження матері заявника, ОСОБА_16 серії НОМЕР_6 від 11.05.1957 року, її батьками записано ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с.16).

Згідно Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 від 29.03.1956 року, актовий запис 112, ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_19 та отримала прізвище " ОСОБА_20 " (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_16 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (а.с.18).

Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_9 від 10.04.1956 року, актовий запис №318, його батьком записано ОСОБА_19 , матір`ю - ОСОБА_16 (а.с.19).

Факт родинних відносин між заявником та спадкодавцем ОСОБА_2 також підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка проживає в с.Пилипівка Житомирського району Житомирської області та знала родину ОСОБА_4 , її пояснення долучено до матеріалів справи.

У зв`язку із зазначеним вбачається, що неможливість встановлення родинних відносин між заявником і спадкодавцем стало наслідком того, що прізвище батька спадкодавця в актовому записі про народження було записано " ОСОБА_10 " замість вірного " ОСОБА_4 ", що стало наслідком подальшого невірного родового прізвища спадкодавця.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_22 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , її батьками є ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ( а.с. 27).

Після одруження в 1963 році ОСОБА_22 змінила прізвище на " ОСОБА_25 " ( а.с.28).

Батько спадкодавця, ОСОБА_26 , та його сестра - ОСОБА_27 проживали разом за однією адресою: в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.21-23).

Мати заявника - ОСОБА_28 та її сестра - ОСОБА_22 , проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.24-26).

Той факт, що ОСОБА_26 був ріднім братом ОСОБА_28 підтверджує також те, що їхніми батьками були: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Згідно п. 4.2, Глава 10, Розділ 2, "Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затверджений та зареєстрований Міністерством юстиції України від 22.02.2012 р.: "Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин".

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р "Про судову практику у справах про спадкування " якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно п.7 постанови ПВСУ N5 від 31.03.1995р " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та належного оформлення права власності на спадкове майно, той факт що заявник не може підтвердити свої родинні стосунки із спадкодавцем через відсутність документів, заінтересована особа проти задоволення заяви не заперечує, тому суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4-5,13, 76-81, 247, 258, 263-265, 273, 294, 315 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бердичівська міська рада Житомирської області про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Бердичева Житомирської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Житомирі, Житомирської області, є двоюріднім братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердичева Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Вдовиченко