Провадження номер 2/741/257/23
Єдиний унікальний номер 741/297/23
РІШЕННЯ

іменем України

15 листопада 2023 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Багмута О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Петренко І.В.,

представника відповідача адвоката Орлова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференцзв`язку у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області суду з цим позовом до ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 04 червня 2014 року по 13 квітня 2018 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 9 травня 2018 року до їх повноліття. З того часу державним виконавцем позивачу нараховувалась заборгованість по сплаті аліментів по середньомісячному розміру заробітної плати.

ОСОБА_1 стверджував, що на теперішній час він не працює та не може працевлаштуватись, що є істотною зміною в матеріальному становищі платника аліментів, тому він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від середньомісячної заробітної плати по м. Києву, адже його матеріальне становище різко погіршилось, у той час як мати дітей є працездатною особою, працює та отримує дохід.

Просив суд постановити рішення, яким зменшити розмір аліментів, встановлених судовим наказом Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року по справі № 741/753/18 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) до 1/6 частини з усіх видів заробітку, доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Ухвалою судді від 02 березня 2023 року відкрито позовне провадження в даній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Одночасно, відповідачу було установлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення указаної ухвали (а. с. 25).

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 04 квітня 2023 року, представник відповідача адвокат Орлов О.О. просив суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити, уважаючи, що наведені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають умовам чинного законодавства, не ґрунтуються та не підтверджуються належними, допустимими доказами у справі. Указував, що позивач не надав жодних доказів про свій матеріальний чи сімейний стан, стан здоров`я, а також доказів того, що ним вживались всі заходи для працевлаштування та пошуку роботи. За неофіційними даними позивач ОСОБА_1 працює неофіційно, отримуючи доходи від такої праці, чим навмисно приховує дійсний розмір своїх доходів; залишив дітей без належної батьківської уваги та ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги не надає. При цьому, позивач є працездатною особою, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань та інших обставин, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей не має, тому ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів (а. с. 36-44 т. 1).

Стороною позивача до суду 08 травня 2023 року було додатково надано копію довідки Пенсійного фонду України про відсутність індивідуальних відомостей про особу ОСОБА_1 , копії квитанцій АТ «АБ «Приватбанк» про сплату боргів по аліментах на користь ОСОБА_2 (а. с. 98-112 т.1), копію заяви № 20350 від 01 вересня 2017 року про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування завданої шкоди на суму 98914 грн. 57 коп., копію квитанції про здійснення касової операції від 08 вересня 2017 року на суму 75000 грн. (а.с.120-124), копії квитанцій АТ «КБ «Приватбанк» про сплату боргу по аліментах на користь ОСОБА_2 , копію медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , фіскальних звітних чеків на придбання ліків (а.с.136-140, 148-165 т.1), виписки з медичної документації на ім`я ОСОБА_6 (а.с.166-173 т.1), скріншоти щодо придбання у аптеках ліків та квитанцій про їх оплату (а.с.174-186 т.1).

Стороною відповідача 05 липня 2023 року до суду додатково подано протокол опитування особи, якій відомі фактичні обставини, фото (скріншот) матеріалів огляду персональної сторінки у соціальній мережі Facebook, протокол огляду веб-сторінки в мережі Інтернет, копію технічного запису судового процесу від 03 квітня 2023 року, адвокатського запиту та листа-відповіді Шевченківського ВДВС у м. Києві, розрахунок Шевченківського відділу ДВС від 11 травня 2023 року (а.с.192-214).

Також сторонами у справі надано письмові заперечення на клопотання позивача/ відповідача щодо долучення вказаних вище документів до матеріалів справи (а.с.222-223, 224-256).

Указані вище документи протокольною ухвалою суду від 11 липня 2023 року були приєднано до матеріалів справи (а.с.20-21 т.2).

Ухвалою Носівського районного суду від 11 липня 2023 року підготовче провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 вересня 2023 року (а.с.22 т.2).

У судове засідання 15 листопада 2023 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, у задоволенні позову відмовити.

У судових засіданнях 19 вересня 2023 року та 15 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, які зазначені у позові, та просив суд їх задовольнити. Пояснив, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей змінився його матеріальний і сімейний стан, він не є ФОП та не займається бізнесом. Від сплати аліментів ОСОБА_1 не відмовляється, оплачуючи кожного місяця близько 2800 грн. та борги за попередні періоди. Наразі він проживає у місті Новомосковську разом з мамою та бабусею, які не працюють. Привертав увагу суду, що у його дітей є мати, яка володіє певними коштами, а також її батьки, які її матеріально підтримують. Зазначав, що не є адміністратором сторінки Art Time Studio у мережі Facebook та до її діяльності не причетний.

Представник позивача ОСОБА_7 адвокат Петренко І.В. у судовому засіданні пояснила, що позивач офіційно не працевлаштований, має на утриманні матір та бабусю, які не працюють, а тому у нього у силу закону існують обов`язки по їх утриманню. Ці обставини свідчать про зміну матеріального стану позивача, що є підставою для задоволення позову. Про відкрите щодо ОСОБА_1 виконавче провадження про стягнення аліментів він не знав та не міг знати, адже листи виконавчою службою направлялись не за адресою його місця проживання. Після того, як ОСОБА_1 дізнався про це, він самостійно почав сплачувати аліменти на дітей. Слід урахувати, що обов`язки обох батьків щодо спільних дітей є рівними.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 19 вересня 2023 року позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Свою позицію обґрунтовувала тим, що після того, як у 2018 році судом було видано наказ про стягнення аліментів, упродовж 2018-2020 років позивач самостійно здійснив лише декілька платежів по аліментах. Лише після того, як до вирішення даного питання був залучений адвокат, ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти щомісяця у сумі бл. 2700 грн., однак цієї суми недостатньо для повного покриття витрат дітей на навчання, відвідування гуртків та секцій, вивчення іноземної мови. Стверджувала, що вона наразі не працевлаштована, натомість позивач є головним адміністратором сторінки Art Time Studio у мережі Facebook, проводить майстер-класи, від чого отримує додатковий дохід. Після розлучення позивач станом здоров`я дітей, їх потребою лікування, умовами проживання не цікавився, на дні народження дітей подарунків не дарував.

Представник відповідача адвокат Орлов О.О. позов не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити, пояснив, що матеріалами справи не підтверджено, що у позивача погіршилось матеріальне становище як підстава для зменшення розміру аліментів, а сам позивач має перед ОСОБА_2 борг на суму понад 200 тис. грн. по сплаті аліментів. Позивач, будучи особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований, при цьому сплачує аліменти у мінімальному розмірі, виходячи із середнього розміру заробітної плати за місцем його проживання.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно зі ст. 5 цього ж Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Судом установлено, що у період з 04 червня 2014 року та по 13 квітня 2018 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було припинено відповідно до рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2018 року.

Позивач є батьком, а відповідач є матір`ю двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 04 листопада 20104 року та серії НОМЕР_2 від 01 жовтня 2015 року (а. с. 8, 9 т. 1).

Судовим наказом Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року по справі № 741/753/18 було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 9 травня 2018 року до досягнення дітьми їх повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) ВП № 60946423, відкрито виконавче провадження по виконанню судового наказу № 741/753/18, виданого 13 вересня 2019 року, боржник: ОСОБА_1 (а.с.68 т.1).

З Довідки про відсутність індивідуальних відомостей про особу, сформованою органом Пенсійного фонду України від 27 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 , убачається про відсутність відомостей про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування у реєстрі застрахованих осіб (а.с.15, 121 т.1).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеним Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ); ОСОБА_8 , ВП № 60946423, сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по серпень 2022 року становить 307986 грн. 61 коп. (а.с.17.18 т.1), за період з травня 2018 року по вересень 2022 року 315095 грн. 16 коп. (а. с. 64-66 т.1), а за період з травня 2018 року по квітень 2023 року 364855 грн. 01 коп. (а. с. 209-210 т.1).

Позивач ОСОБА_9 зареєстрований у житловому приміщенні/будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , про що свідчить довідка від 27 березня 2023 року № 422 (а.с.111 т.1).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на те, що згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У свою чергу, частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з приписом ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Суд уважає, що зміна матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.

Отже, з урахуванням викладеного, позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про зміну свого матеріального становища, однак суду не надано жодного належного доказу, що б підтверджувало існування обставин, викладених у позовній заяві.

З позивача стягуються аліменти в розмірі, визначеному на двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 9 травня 2018 року до їх повноліття, при цьому суд не вбачає суттєвих змін як у сімейному, так і в матеріальному стані позивача ОСОБА_1 як платника аліментів порівняно з його матеріальним становищем саме на момент видачі Носівським районним судом Чернігівської області судового наказу про стягнення аліментів від 11 червня 2018 року.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На думку суду, посилання позивача на утримання ним матері ОСОБА_5 та бабусі ОСОБА_6 , що полягає, зокрема, у необхідності придбання продуктів харчування, ліків та несенні витрат на медичну допомогу, само по собі не є достатніми підставами для зменшення розміру аліментів та не звільняє його, як батька, від обов`язку утримувати своїх дітей, оскільки основний обов`язок по матеріальному забезпеченню дитини покладається на їх батьків, які несуть відповідальність за створення належних умов для цього.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, однак належних доказів такого не надав. Позивач є працездатним, має певну освіту та професію, на обліку в органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції як безробітний та/або як малозабезпечений не перебуває, може отримувати стабільні доходи, а, отже, зобов`язаний відповідно до чинного законодавства України утримувати своїх дітей.

Суд зазначає що, зокрема, зміна матеріального чи сімейного стану, перебування на обліку як малозабезпечена сім`я також не є правовими підставами для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Тому суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні даного спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника надавати утримання, у зв`язку з чим наведені позивачем обставини не можуть унеможливлювати стягнення аліментів в існуючому розмірі.

Доводи позивача про те, що лише він також утримує матір ОСОБА_5 та бабусю ОСОБА_6 , є непереконливими, оскільки обов`язок щодо утримання малолітніх/неповнолітніх дітей покладено на обох батьків. У даному випадку позивач взагалі не надав доказів матеріального становища матері ОСОБА_5 та бабусі ОСОБА_6 .

Відтак, суд уважає, що розмір аліментів, визначений судовим наказом Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року у справі № 741/753/18, повністю відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку із зміною матеріального стану позивача ОСОБА_1 без належного підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення двох його малолітніх дітей та суперечитиме інтересам дітей.

Ураховуючи наведене, а також беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, у розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не можуть, тому суд уважає, що законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

У відзиві на позову заяву представник відповідача адвокат Орлов О.О. просив суд вирішити питання щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрат на правову допомогу. (а. с. 43 т. 1). Водночас у судовому засіданні, до закінчення судових дебатів, представник відповідача адвокат Орлов О.О. зробив заяву, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подасть докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2023 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА