ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 2-4687/06

провадження № 22-ц/818/1173/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , сингулярним правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Харківської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Омарова А. в частині представництва в інтересів держави в особі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації, сингулярним правонаступником якого є Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року, ухвалене суддею Грищенко І.О., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності.

В обгрунтування позову зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Гібадуловою Л.А., за реєстровим №3822, вона придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 27,70кв.м, загальною площею 64,90кв.м. Право власності на цю квартиру було зареєстровано в КП «ХМ БТІ» 13 березня 2001 року, реєстровий №П-1-2298. Згідно рішень виконавчого комітету Харківської міської ради №1954 від 24 жовтня 2001 року та №585 від 16 квітня 2004 року їй було надано дозвіл на реконструкцію нежитлових приміщень (колишня вказана вище квартира) з приєднанням нежитлових приміщень напівпідвалу, та приміщень №1, 14, 18-26, 51-5, 51-6, 51-7 в літ. «А-5» під офіс, обладнанням окремого входу. Реконструкція повинна бути виконана до 01 липня 2006 року. На підставі вказаних рішень вона, як власниця вказаного приміщення, провела реконструкцію у квартирі для використання під її офіс.

З урахуванням викладеного просила суд визнати за нею право власності на реконструйоване нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 з приєднаним нежитловим приміщенням напівпідвалу №18-26 в літ. «А-6» з обладнаним зовнішнім тамбуром, загальною площею 156,3кв.м.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйоване нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ) з приєднаним нежитловим приміщенням напівпідвалу, приміщень №1, 14, 18-26, 51-5, 51-6, 51-7, в літ «А-5» з зовнішнім тамбуром, загальною площею 156,3кв.м.

В апеляційній скарзі керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Омаров А. в частині представництва в інтересів держави в особі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачкою не було отримано обов`язкові узгодження на проведення будівельних та ремонтних робіт, не зареєстровано об`єкт реконструкції в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю ГУ містобудування, архітектури та земельних відносин.

Крім того, спірні нежитлові приміщення розташовані в житловому будинку «Слово» за адресою: АДРЕСА_2 , 9 літ. «А-5», постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №763 віднесено до об`єктів культурної спадщини національного значення, та занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Також звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову вийшов за межі позовних вимог, оскільки визнав за позивачем право власності на приміщення, про які у позові позивачка не просила

Поміж іншого зазначає, що в переліку об`єктів комунальної власності м. Харкова, до якого включено житловий та нежитловий фонд, окрім того, що перебуває у власності відомств, відсутній спірний об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 .

Окрім того, задовольняючи позов суд першої інстанції порушив права інших осіб, оскільки суд визнав право власності за позивачем в тому числі на допоміжні приміщення, право користування якими мають співвласники багатоквартирного будинку.

Наявність технічного висновку про стан будівельних конструкцій та можливості подальшої експлуатації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , виконаний ТОВ «Харківреконструкція» не замінює встановлений законом порядок прийняття об`єктів після їх реконструкції. Оскільки позивачка не реалізувала своє право на введення в експлуатацію реконструйованих нежитлових приміщень шляхом звернення до компетентних органів, її право не можна визнати порушеним.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року залучено до участі у справі, поряд із ОСОБА_1 в якості її сингулярного правонаступника ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації залучено до участі у справі в якості сингулярного правонаступника Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації, поряд із останнім, як особи в інтересах якої із апеляційною скаргою звернувся керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Омаров А.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін посилаючись на те, що вказана реконструкція була проведена з дотриманням необхідних норм та правил. Вказують, що проведена реконструкція не спричинила зміни пам`ятки архітектури. Крім того, на проведення такої реконструкції рішенням виконкому Харківської міської ради від 19 червня 2001 року №687/6 було надано відповідний дозвіл.

Також вважає, що звернення прокуратури із даною апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації є безпідставним та необгрунтованим, оскільки останній участі у розгляді даної справи не приймав та стороною залучений не був.

У своїх поясненнях представник Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації зазначає про відсутність претензій до ОСОБА_2 , як власника спірних нежитлових приміщень, оскільки розпорядження об`єктами житлового/нежитлового фонду не відноситься до їх повноважень. Крім того, 31 липня 2023 року між ДМА ХОДА та ОСОБА_2 було укладено охоронний договір на належні останній нежитлові приміщення у будівлі-пам`ятці архітектури по АДРЕСА_2 .

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що реконструкція належних позивачу нежитлових приміщень відповідає всім будівельним та санітарно-технічним нормам та правилам і не порушує прав інших осіб.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., на праві власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_5 (т.І, а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 16 червня 2004 року №585 «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на реконструкцію нежитлових приміщень (колишня кв. АДРЕСА_1 з приєднанням нежитлових приміщень напівпідвалу №18-26 в літ. «А-6» під офіс»:

дозволено гр. ОСОБА_1 реконструкцію нежитлових приміщень (колишня кв. АДРЕСА_1 з приєднанням нежитлових приміщень напівпідвалу №18-26 в літ. «А-6» під офіс;

надано строк для здійснення реконструкції до 01 липня 2006 року;

гр. ОСОБА_1 : одержати архітектурно-планувальне завдання на розробку робочого проекту реконструкції в управлінні містобудування та архітектури; розробити та погодити з управлінням містобудування та архітектури робочий проект на реконструкцію у встановленому законом порядку; одержати та виконати технічні умови управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку по пайовій участі в розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста (лист від 30 березня 2004 року); зареєструвати об`єкт реконструкції в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Головного управління містобудування, архітектури та земельних відносин;

після закінчення реконструкції об`єкт здати до експлуатації в установленому законом порядку;

контроль за виконання цього рішення покладено на начальника головного управління містобудування, архітектури та земельних відносин В. Бобровського.

У травні 2006 року ТОВ «Харківреконструкція» складено технічний висновок про можливість збереження самовільно проведеної реконструкції нежитлових приміщень цокольного поверху та приміщень квартири АДРЕСА_1 під офісні приміщення з влаштування зовнішнього тамбуру входу та можливості їх подальшої експлуатації.

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова, звертаючись з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації, який не брав участі у справі, обґрунтовувала її тим, що Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації, на час винесення оскаржуваного рішення, здійснював повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, в тому числі, щодо об`єктів культурної спадщини національного значення.

Натомість позивачем не було отримано обов`язкові узгодження на проведення будівельних та ремонтних робіт, не зареєстровано об`єкт реконструкції в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю ГУ містобудування, архітектури та земельних відносин. Крім того, спірні нежитлові приміщення розташовані в житловому будинку, який постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №763 віднесено до об`єктів культурної спадщини національного значення, та занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційним судом встановлено, що спірні нежитлові приміщення розташовані в житловому будинку «Слово» за адресою: АДРЕСА_4 , який постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №763 віднесено до об`єктів культурної спадщини національного значення, та занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

До того, наказом Міністерства культури України №630 від 13 липня 2018 року вказаний житловий будинок був занесений як пам`ятка архітектури місцевого значення.

Відповідно до рішення ОВК від 30 квітня 1980 року №334, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_4 , мав статус пам`ятки містобудування та архітектури, охоронний номер 7180-Ха.

Рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів №61 від 25 січня 1972 року житловий будинок «Слово», розташований по АДРЕСА_2 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятка історії.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» (надалі Закон).

В преамбулі Закону зазначено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У загальних положеннях Закону наведено визначення об`єкту культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону (тут і надалі в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваного рішення) передбачено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 Закону пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Положеннями частин 1 та 2 статті 24 Закону передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Режими використання пам`яток встановлює:

центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини щодо пам`яток національного значення;

орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій щодо пам`яток місцевого значення.

З урахуванням положень вказаного Закону на момент подання апеляційної скарги, так і на час ухвалення оскаржуваного рішення суду Управління містобудування та архітектури обласної державної адміністрації, правонаступником якого є Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації виконувало функції органу охорони культурної спадщини Харківської обласної державної адміністрації по пам`ятках архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтним, науки і техніки.

За змістом ч.1 ст.6 Закону до повноважень органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, в тому числі:

встановлення режиму використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони;

забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

забезпечення виготовлення, складання і передачі центральному органові виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини наукової документації з описами та фіксацією об`єктів культурної спадщини, а в разі отримання дозволу на їх переміщення (перенесення) - демонтаж із них елементів, які становлять культурну цінність, з метою збереження;

погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони, та виконання інших повноважень, делегованих центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини відповідно до закону;

надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок;

видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них;

надання відповідних дозволів на відновлення земляних робіт;

погодження відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління;

укладення охоронних договорів на пам`ятки.

Відповідно до Положення про Управління містобудування та архітектури обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 28 серпня 2001 року №570, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, одним із основних завдань управління є організація в межах своїх повноважень охорони, реставрації та використання пам`яток архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтних.

Управління відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого:

бере участь у реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури, розвитку та підтримки індивідуального будівництва, подає голові обласної державної адміністрації пропозиції з цих питань;

розглядає проекти найважливіших об`єктів архітектури, а також тих, що спонсуються за рахунок Державного бюджету;

забезпечує ведення обліку та в межах своїх повноважень охорону, контроль за реставрацією та використанням пам`яток архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтних;

погоджує архітектурно-планувальні завдання на проектування об`єктів архітектури для нового будівництва, розширення, реконструкції, реставрації, капітального ремонту в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

передає в оренду будівлі-пам`ятки, що має на балансі;

у межах своєї компетенції здійснює контроль та координацію, а також науково-методичне керівництво щодо реставрації і охорони будівель-пам`яток незалежно від форми власності;

погоджує дозвіл на розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних законом пам`яток архітектури місцевого значення;

виконує інші функції відповідно до законодавства.

Щодо представництва інтересів держави в особі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації, сингулярним правонаступником якого є Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, то судова колегія вважає за необхідним зазначити таке.

Згідно з частиною 4 статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У справі, що переглядається, керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова звернувся з апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року, яким позов ОСОБА_1 , сингулярним правонаступником якої є ОСОБА_2 , про визнання за ОСОБА_1 право власності на реконструйоване нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ) з приєднаним нежитловим приміщенням напівпідвалу, приміщень №1, 14, 18-26, 51-5, 51-6, 51-7, в літ «А-5» з зовнішнім тамбуром, загальною площею 156,3кв.м. було задоволено.

Право прокурора на здійснення представництва в суді інтересів держави гарантовано статтею 131-1 Конституції України та Законом України «Про прокуратуру». Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду визначено статтею 56 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Вказаним приписам кореспондують відповідні норми ЦПК України.

Так, згідно з частиною 4 статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Системне тлумачення частини 4 статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини 3 статті 23 Закону «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З урахуванням наведених по справі обставин, участь у справі прокурора є обґрунтованою та відповідає вимогам закону.

Доводи представника Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної (військової) адміністрації та Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, про те, що оскаржуване рішення не впливає на їх права та обов`язки, оскільки орган охорони культурної спадщини не був розпорядником спірного нерухомого майна спростовуються змістом ч.1 ст.6 Закону та Положенням про Управління містобудування та архітектури обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 28 серпня 2001 року №570, згідно яких до компетенції Управління містобудування та архітектури обласної державної адміністрації поміж іншого входило: погодження відчуження пам`яток місцевого значення; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; погодження будівельних робіт, реалізація яких може позначитись на стані пам`яток місцевого значення; надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення та інше.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст.57 ЦПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що реконструкцію нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 , з приєднаним нежитловим приміщенням напівпідвалу №18-26 в літ. «А-6» з обладнаним зовнішнім тамбуром, було дозволено рішенням ВК Харківської міської ради від 16 червня 2004 року №585. Між тим, зазначене рішення виконавчого комітету не є достатньою правовою підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення напівпідвалу площею 91,4кв.м, у будинку, який є пам`яткою історії та архітектури місцевого значення, без погодження його відчуження органом охорони культурної спадщини в силу п.16 ч.1 ст.6 Закону.

Колегія суддів вважає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року вирішено питання про права та обов`язки органу охорони культурної спадщини, який не був залучений до участі у розгляді справи.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Аналогічну норму містить частина перша статті 30 ЦПК України 2004 року.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, оскільки рішенням суду першої інстанції про задоволення позову вирішено питання про права та обов`язки органу охорони культурної спадщини Харківської обласної державної адміністрації, яке не було залучено до участі в якості відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладений у постанові від 18 січня 2023 року у справі 2-7200/08.

Відповідачі звертають увагу на те, що оскаржуване рішення було ухвалено більш ніж 17 років назад.

Дісно, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Між тим, оскаржуваним рішення було визнано право власності за ОСОБА_1 на спірні нежитлові приміщення, які розташовані у будинку, який є об`єктом культурної спадщини національного значення, пам`яткою архітектури місцевого значення та пам`яткою історії.

Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти a), b), e), f), g) цієї статті Конвенції).

Отже, згідно з вищенаведеними приписами правових норм національного законодавства і положень актів міжнародного права, ратифікованих Україною, культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність, до яких Закон України «Про охорону культурної спадщини» відносить й споруди (витвори) - твори архітектури та інженерного мистецтва, твори монументальної скульптури та монументального малярства, археологічні об`єкти, печери з наявними свідченнями життєдіяльності людини, будівлі або приміщення в них, що зберегли автентичні свідчення про визначні історичні події, життя та діяльність відомих осіб.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуюючи громадський інтерес до культурної спадщини, її значення для суспільства, враховуючи, що орган охорони культурної спадщини не був залучений до участі у справі, колегія суддів вважає за можливе скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Омарова А. в частині представництва інтересів держави в особі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації, сингулярним правонаступником якого є Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , сингулярним правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Харківської міської ради про визнання права власності залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова