КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року місто Київ

справа № 362/1993/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Ковбеля М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Нещасна Тетяна Миколаївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, застосування наслідків нікчемності заяви та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023року позивач ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив:

застосувати наслідки нікчемності заяви №218 від 21 жовтня 2020 року, поданої від його імені приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Нещасній Т.М. в частині його відмови від видачі свідоцтва про право власності на майно набуте подружжям в шлюбі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер: 2510, видане 15 грудня 2020 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Нещасною Т.М. на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в спільному майні подружжя.

Одночасно з позовною заявою позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 вернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням у справі.

Обгрунтовуючи вказану заяву заявник посилався на те, що ОСОБА_1 на спеціальному торгівельному майданчику ОЛХ в мережі Інтернет в розділі продажу нерухомого майна прочитав оголошення про продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що майно, яке є предметом спору може бути продане, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що позивач дізнався в оголошенні, що спірний будинок, який є предметом спору продається. Вказане оголошення розміщено на спеціальному торгівельному майданчику ОЛХ в мережі Інтернет в розділі продажу нерухомого майна та відповідна копія оголошення була надана позивачем в додатках до заяви про забезпечення позову.

Отже, припущення, що майно, яке є предметом спору, може бути продано, є повністю обґрунтованим.

Вказував, що факт продажу майна, яке є предметом спору, може повністю зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Нещасна Т.М. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є необгрунтованою, оскільки саме лише припущення у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання рішення суду без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів не погоджується зданим висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Згідно з п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

застосувати наслідки нікчемності заяви №218 від 21 жовтня 2020 року, поданої від його імені приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Нещасній Т.М. в частині його відмови від видачі свідоцтва про право власності на майно набуте подружжям в шлюбі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер: 2510, видане 15 грудня 2020 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Нещасною Т.М. на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в спільному майні подружжя.

Порушуючи питання про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 на спеціальному торгівельному майданчику ОЛХ в мережі Інтернет в розділі продажу нерухомого майна прочитав оголошення про продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказував, що майно, яке є предметом спору може бути продане, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

На підтвердження своїх вимог представник позивача надав копію оголошення розміщеного на спеціальному торгівельному майданчику ОЛХ в мережі Інтернет щодо продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Викладені обставини, враховуючи положення ст.151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами виник з приводу визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, застосування наслідків нікчемності заяви та визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку за позивачем, а відтак з урахуванням предмету позову та належності відповідачу ОСОБА_3 спірного майна, колегія суддів вважає, що достатнім та співмірним є забезпечення позову шляхом заборони відчуження 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 108,1 кв.м, житловою площею 63,6 кв.м.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_3 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, як накладення арешту на 1/2 частину спірного будинку, що належить відповідачу ОСОБА_3 може ускладнити виконання рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, застосування наслідків нікчемності заяви та визнання права власності.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року - скасувати та постановити нову.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 108,1 кв.м, житловою площею 63,6 кв.м.

Боржник: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення постанови до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: