ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/2163/20 Номер провадження 22-ц/814/1247/23Головуючий у 1-й інстанції Уханьової І.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 21 квітня 2021 року, постановлене суддею Уханьовою І.С.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

16.12.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить визнати припиненими кредитний договір від 10.05.2007 за №014/07/1-567-07, укладений ним із АТ «Райффайзен Банк Аваль» та договір поруки від 24.09.2009 №12/07-01/0430, укладений між ПП «ТААТРАНС» та АТ «Райффайзен Банк Аваль».

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 04.06.2005 між ним та АППБ «Аваль», правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено Генеральну кредитну угода №145, в рамках якої 10.05.2007 укладено кредитний договір №014/07/1-567-07, за яким видані кредитні кошти у розмірі 70 000,00 доларів США, строком по 10.04.2012.

26.11.2014 АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд із позовом до нього, ОСОБА_1 , та ПП «ТААТРАНС» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №014/07/1-567-07 від 10.05.2007.

Заочним рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 26.03.2015 (справа №617/2018/14-ц) стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ПП «ТААТРАНС» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/07/1-567-07 від 10.05.2007 у розмірі 540 216,53 грн.

Пред`явлення позову про повне дострокове стягнення заборгованості (звернення стягнення) змінило строк кредитування. Відповідно, отримавши кошти за рішенням суду банк фактично припинив кредитні зобов`язання.

Оскільки ним, ОСОБА_1 , судове рішення добровільно виконано у повному обсязі, а саме, погашено суму боргу в розмірі 540 216,53 грн., що підтверджується квитанціями доданими до позовної заяви, вважає зобов`язання за кредитним договором виконаними в повному обсязі згідно ст.ст. 598-599 ЦК України.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 21.04.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами існування між сторонами зобов`язання на умовах споживчого кредиту, договір за яким суду не наданий, як і докази належності виконання судового рішення.

При цьому судом враховано, що як споживач кредитних послуг, відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом не скористався.

Позивач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Із підстав раніше викладених у позовній заяві доводить правомірність застосування ним Закону України «Про захист прав споживачів» та належності обраного способу захисту порушеного права, шляхом визнання правочинів припиненими.

Суд першої інстанції викладеного не врахував та вийшов за межі позовних вимог, досліджуючи обставини справи на предмет недійсності кредитного договору та можливості його розірвання стороною зобов`язання.

Просить врахувати, що підставою звернення в суд із позовом про визнання кредитного договору припиненим стало добровільне, фактичне та повне виконання судового рішення від 26.03.2015 у справі №617/2018/14-ц яким у достроковому порядку стягнуто у повному обсязі із нього, ОСОБА_1 , у повному обсязі тіла кредиту, відсотків та пені на загальну суму 540 216,53 грн.

На підтвердження належності виконання кредитних зобов`язань надає платіжні квитанції, які відповідач не спростував, але суд першої інстанції безпідставно не надав їм оцінки.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 21.04.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 26.07.2021.

05.08.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає вимоги позову не обґрунтованими, а сам її зміст таким, що містить посилання на реквізити договорів, відмінних від спірних правовідносин.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.09.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на вимоги ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №014/07-01-0535-08, за умов якого кредитор у відповідності до Генеральної кредитної угоди №145 від 14.06.2005, на умовах та положеннях цього договору, надає позичальнику кредит у сумі 35 100,00 дол. США з встановленням строків погашення кредиту згідно графіка погашення кредиту та відсотків, наведеного у Додатку №1, яки є невід`ємною частиною цього Договору зі сплатою 15% річних строком по 26.06.2011.

Згідно п.2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

Відповідно до п.3.4. договору у відповідності з діючим законодавством України, забезпеченням цього договору є:

- іпотека нежитлового приміщення літ. «А-1», загальною площею 102,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- іпотека нерухомого майна, а саме: нежилі приміщення столової літ. «-1», загальною площею 186,5 кв.м., кулінарії літ. «А-1-1», загальною площею 85,9 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить майновому поручителю ОСОБА_2 ;

- іпотека нежитлового приміщення магазину літ. «А-1», загальною площею 118,2 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить майновому поручителю ОСОБА_2 ;

- іпотека нежитлового приміщення аптеки літ. «А-1», загальною площею 134,0 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , що належить майновому поручителю ОСОБА_3 ;

- договір застави транспортного засобу, в саме: сідловий тягач Mersedes-Benz 1835, випуску 1998 року, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 ;

- договір застави транспортного засобу, а саме: сідловий тягач DaimlerChrysler, випуску 1999 року, державний реєстраційний номер № НОМЕР_2 .

За змістом п.8.1. цей договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до часу повного погашення позичальником кредитної заборгованості (позики, відсотків за користування, штрафів та пені)./а.с.4-5/

24.09.2009 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ПП «ТААТРАНС» (поручитель) укладено договір поруки №12/07-01/0430, за умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника ОСОБА_1 , що виникають та/або виникнуть у майбутньому з умов генеральної кредитної угоди№145 від 14.06.2005 (з урахуванням усіх додаткових договорів (додаткових угод) до неї, що укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому), укладеної між кредитором та боржником, а також усіх кредитних договорів, що укладені та/або можуть бути укладені у майбутньому у відповідності до цієї угоди, а саме: повернути кредитні кошти (розмір одночасно наданих боржнику кредитних коштів не може перевищувати 108 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, установленим угодою до 26.06.2014 включно), сплатити проценти за користування кредитним коштами, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та порядку, передбачених угодою та/або кредитним договором та/або одним з кредитних догорів, а також виконати інші умови угоди та кожного з кредитних договорів у повному обсязі./а.с.6-7/

Заочним рішенням Вовчанського районного суду харківської області від 26.03.2015 (справа №617/2018/14-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «ТААТРАНС»на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Харківської обласної дирекції, заборгованість за кредитним договором №014/07/1-567-07 від 10.05.2007 у розмірі 540 216,53 грн./а.с.12-13/

Згідно квитанцій наданих позивачем в копіях, на користь АТ «Райфайзен Банк Аваль» ним сплачено із призначенням платежу «на рішення Вовчанського райсуду Харк. обл. за кредитним договором 014/07/1-567-07 від 10.05.2007»: 04.10.2018 - 39 000,00 грн.; 31.01.2018 3 000,00 грн.; 16.08.2018 7 000,00 грн.; 24.07.2018 5 000,00 грн.; 12.07.2018 5 000,00 грн.; а також 7 000,00 грн., а всього 66 000,00 грн.

Заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 17.09.2020 (справа №617/752/20) позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ПП «ТААТРАНС» про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості за кредитним договором №014/07/1-567-07 від 10.05.2007 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ПП «ТААТРАНС» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №014/07/1-567-07 від 10.05.2007 за період із 21.01.2017 по 24.01.2020 у розмірі 2 622,43 дол. США.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ПП «ТААТРАНС» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати по 1 051,00 грн. із кожного./а.с.8-9/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що кредитний договір №014/07/1-567-07 від 10.05.2007 за своєю правовою природою є похідним від Генеральної кредитної угоди, а тому надавати оцінку цьому договору без урахування змісту Генеральної кредитної угоди неможливо. При цьому судом враховано, що у тексті позовної заяви та у прохальній її частині позивач зазначив, як оспорюваний, про кредитний договір №014/07/1-567-07 від 10.05.2007, фактично приєднавши до позовної заяви кредитний договір №014/07-01-0535-08 від 26.06.2008, який не має відношення до спірних правовідносин.

Суд визнав необґрунтованим посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач не надав доказів того, що правовідносини між сторонам є правовідносинами у сфері споживчого кредитування, а також належності виконання ним, позивачем, судового рішення про стягнення заборгованості в розмірі 540 216,53 грн.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильності не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга стаття 554 ЦК України).

У цій справі позивач пов`язує підстави припинення зобов`язання за кредитним договором від 10.05.2007 за №014/07/1-567-07 зі зміною строку кредитором виконання основного зобов`язання внаслідок дострокового стягнення заборгованості, про що постановлено судове рішення від 17.09.2020 (справа №617/752/20), виконане позичальником.

Згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконано та не надано доказів на підтвердження існування між сторонами зобов`язання за кредитним договором від 10.05.2007 за №014/07/1-567-07, укладеним в межах Генеральної кредитної угоди від 14.06.2015 №145, які позивачем не надані для дослідження судам першої та апеляційної інстанцій. Натомість, як правильно зазначив суд першої інстанції, кредитний договір №014/07/1-567-07 від 10.05.2007 за своєю правовою природою є похідним від Генеральної кредитної угоди і надавати оцінку цьому договору без урахування змісту Генеральної кредитної угоди неможливо.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують, є ідентичними підставам позову та ґрунтуються на доказах, пов`язаних із іншими кредитними правовідносинами, зокрема, умовах кредитного договору №014/07-01-0535-08 від 26.06.2008, також укладеного у відповідності до Генеральної кредитної угоди №145 від 14.06.2005, яка у справі відсутня.

Доказів добровільного, фактичного та повного виконання судового рішення від 26.03.2015 у справі №617/2018/14-ц позивачем не надано, оскільки заборгованість за рішенням суду визначена на загатну суму 540 216,53 грн., із них позивачем сплачено згідно квитанцій приєднаних до позову 66 000,00 грн., що виключає підстави вважати судове рішення виконаним.

Стосовно припинення поруки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Уразі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Підстави припинення поруки окремо визначені статтею 559 ЦК України, за змістом частини четвертої наведеної норми, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22.08.2018 у справі №2-1169/11).

При дослідженні матеріалів справи установлено, що договором поруки №12/07-01/0430 від 24.09.2009 забезпечено виконання зобов`язання боржника перед кредитором, що виникають та/або виникнуть у майбутньому з умов Генеральної кредитної угоди №145 від 14.06.2005 (з урахуванням усіх додаткових договорів (додаткових угод) до неї, що укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому), укладеної між кредитором та боржником, а також усіх кредитних договорів, що укладені та/або можуть бути укладені у майбутньому у відповідності до цієї угоди.

Позивачем Генеральна кредитна угода 145 від 14.06.2005 (з урахуванням усіх додаткових договорів (додаткових угод) до неї, що укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому) суду не надана, а отже, диспозитвно розпорядившись належними йому правами, позивач не надав доказів на підтвердження обставин, із якими він пов`язує підстави позову за згідно ч.4 ст.12 ЦПК України, несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Інших доводів на спростування законності оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки оскаржуване рішення ухвалено на підставі повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, правильно застосованих норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов