Справа №:755/9925/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, з вимогами: «Визнати за собою, ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_1 посилається на наступне, що ОСОБА_1 та третя особа - ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті відкрилася спадщина, яка складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Після смерті своєї матері ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. з заявою про прийняття спадщини. Згідно з довідкою №50/01-16 від 01 травня 2023 року виданою приватним нотаріусом, єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину є дочка померлої ОСОБА_1 . Разом з тим, позивач не може отримати свідоцтво про право власності на вказане спадкове майно, за відсутності даних, які підтверджують офіційної реєстрації об`єкту нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

13 липня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно. в порядку спадкування за законом, та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

19 вересня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про витребування доказів, якою зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяну Володимирівну направити до Дніпровського районного суду міста Києва належним чином завірену копію спадкової справи №3/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Підготовче провадження закрито у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Атаманюк Василина Ігорівна в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подати відзив на позов не скористався, заяв (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку загального позовного провадження.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - село Велика Стариця Бориспільського району Київської області, громадянка України.

В свідоцтві про народження ОСОБА_1 батьками записані: батько - « ОСОБА_5 », мати - « ОСОБА_3 ». (а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 березня 2022 року (актовий запис № 5597). (а.с.10)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , право власності на квартири набуте за життя спадкодавцем на підставі рішення Дніпровського райсуду м. Києва від 05 травня 1997 року.

26 липня 2022 року ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяни Володимирівни з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі заяви спадкоємця ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяною Володимирівною заведена спадкова справа №3/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи.

Внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який розповсюджувався на правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 та ЖБК «Нептун» знайшли законодавче закріплення з прийняттям Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 року і підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , члена, житлово-будівельного кооперативу, яка повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру, надану їй в користування, набуває права власності на це майно.

Таким чином, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

За даними архівного витягу від 25 січня 1990 № 99 із рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК» убачається: «погоджено з пропозиціями житлової комісії/з питань ЖБК/ при управлінні по обліку, розподілу житлової площі та керівництву житлово-будівельними кооперативами виконкому міськради та затверджено: Рішення загальних зборів членів житлово-будівельних кооперативів про прийняття членами ЖБК, у зв`язку з передачею паю або переходу його в спадщину, та закріпленням квартир за такими громадянами: Протокол житлової комісії від 07 грудня 1989 р. №86/4-89 ЖБК «Нептун», Русанівська набережна, 18 - ОСОБА_3 з родиною три особи/ вона, батько, мати/ двокімнатної, №20, площею 25,8 кв.м. (а.с.12)

05 травня 1997 року Дніпровським райсудом міста Києва ухвалено рішення, яким визнано заповіт складений ОСОБА_6 від 22 липня 1992 року на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 частково недійсним, визнано за ОСОБА_3 право на обов`язкову частку у спадщині після ОСОБА_6 , визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також пайокопичення в ЖБК «Нептун» по даній квартирі, вселити її у спірну квартиру.

01 липня 2004 року було прийнято Закон України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» згідно якого право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Частиною 5 статті 3 цього Закону (в редакції на момент його прийняття) передбачалося, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

За таких обставин до 01 липня 2004 року, не передбачалося обов`язкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини першої статті 1278 Цивільного кодексу України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Після відкриття спадщини, право власності на спірну квартиру перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю першої черги за законом - донці ОСОБА_1 , яка у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, спору щодо поділу спадкового майна між спадкоємцями не існує, оскільки ОСОБА_4 не заявила намір прийняти спадщину після смерті матері - ОСОБА_3 , однак позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно.

В той же час, обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набула або володіла часткою в об`єкті нерухомого майна, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин та враховуючи правові підстави набуття спадкодавцем за життя права власності на об`єкт нерухомого майна, що є предметом спору, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог, ухвалюючи рішення визнає за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), як спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на квартири АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 392, 1218, 1258, 1259, 1261, 1266, 1274 Цивільного кодексу України, статтею 41 Конституції України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 16, 76-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), як спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на квартири АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я: