Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1185/23 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 71 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/1185/23 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Мещанінов Анатолій Михайлович, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, заінтересовані особи : Орган опіки і піклування виконавчого комітету Звягельської міської ради Житомирської області, Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Возного Миколи Вікторовича, на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Помогаєва А.В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що протягом періоду з 2006 року по 2017 рік проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , за адресою : АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син ОСОБА_4 .

Заявниця вказує, що оскільки вона та ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька дитини здійснено на підставі статті 135 СК України.

Також зазначає, що ОСОБА_3 визнавав своє батьківство від дня народження ОСОБА_5 , приймав участь у вихованні та утриманні сина й виконував усі обов`язки батька малолітньої дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Заявниця вказує, що, будучи законним представником малолітнього сина ОСОБА_5 , та діючи в інтересах дитини, має намір оформити соціальну допомогу у зв`язку з втратою годувальника, відтак змушена звернутися до суду.

Враховуючи вищезазначене, просила встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також просила внести до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , складеного 6 вересня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві за №1944, зміни, вказавши батьком дитини ОСОБА_6 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 травня 2023 року заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник заявниці адвокат Возний М.В., просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно послався на практику Верховного Суду, якою врегульовані зовсім інші правовідносини.

Встановлення факту батьківства має для заявниці та її дитини значення, адже малолітній син має право на власне ім`я та вправі знати, хто є його біологічним батьком. Окрім того, дитина має право на отримання допомоги у зв`язку із втратою годувальника.

Сімейним кодексом України чітко передбачено, що заяви про встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком ( матір`ю) дитини, розглядаються судом у порядку, встановленому статтями 125,130 СК України.

Отже, у даному випадку встановлення факту батьківства можливе виключно у порядку, передбаченому ЦПК України.

Також звертає увагу на ту обставину, що вимоги ОСОБА_1 стосуються внесення відповідних змін у актовий запис про народження дитини, а не оспорюється відмова у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

В судовому засіданні адвокат Возний М.В. підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника заявниці, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

При вирішенні питання про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку існує спір про право на пенсійні виплати, й такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду у позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Відповідно до частини першої ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з положеннями частини другої статті 315 ЦПК України судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до правил частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України також передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду,- залишає заяву без розгляду.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Таким чином, застосування положень частини шостої статті 294 та частини четвертої статті 315 ЦПК України, якими передбачено залишення заяви без розгляду, можливе виключно у випадках, коли існує спір про право й такий спір належить розглядати у порядку позовного провадження, за правилами цивільного судочинства.

Водночас, вказавши про наявність спору про право, суд зазначив, що у даній справі виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Окрім того, суд не врахував наступне.

Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Факт батьківства встановлюється в порядку окремого провадження.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Зміст заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що встановлення факту батьківства необхідне їй для призначення малолітньому сину пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Отже, така заява подана для створення умов здійснення дитиною особистих майнових прав.

Частиною першою статті 37 Закону України « Про обов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до частини першої статті 38 цього Закону члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі статті 36 вказаного Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

ОСОБА_1 позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити факт батьківства. При цьому, чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження даного факту, його встановлення не пов`язується з вирішенням спору про право цивільне, а є необхідним для подальшого подання заявником документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між сином і померлим його батьком з метою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Та обставина, що у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області міститься заперечення щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , не свідчить про наявність спору про право.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, є помилковим, оскільки встановлення факту батьківства необхідно заявниці для подальшого призначення та отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а не соціальних виплат, пов`язаних із участю та загибеллю особи, яку вона вважає батьком дитини, під час бойових дій на території України.

Таким чином, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Возного Миколи Вікторовича, задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 травня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: