Провадження № 2/127/3242/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Петуховій Н.А.,

за участю: представник позивача - адвоката Думітращук В.А.,

представника відповідача Дідик О.Л.,

представника третьої особи Служби у справах дітей ВМР - Бойко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Форінт» звернулось в суд з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення. Позов мотивовано тим, що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_2 на користь стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (правонаступника попереднього стягувана АТ «Райффайзен Банк Аваль») з виконання рішень судів про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , а саме: 1) виконавче провадження НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №2-1948/09, що виданий 04.02.2010 про стягнення заборгованості в сумі 328580,12 грн, відповідно до Постанови про прийняття до виконання від 16.02.2022 перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Хмельницький); 2) виконавче провадження НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа №2-22/2011, що виданий 18.03.2014 про стягнення заборгованості в сумі 2007885,89 грн, відповідно до Постанови про прийняття до виконання від 26.05.2021 перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Відповідно до ухвали Вінницького міського суду від 14 червня 2017 року у справі №127/2- 22/2011, ухвали Вінницького міського суду від 09 червня 2017 року у справі №127/2-1948/09, постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 18.02.2020 НОМЕР_4, постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 18.02.2020 НОМЕР_3 стягувачем у виконавчих провадженнях є правонаступник попереднього кредитора/стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». По причині зміни прізвища боржниці з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (підстава - актовий запис №523 від 20.04.2010), відповідними постановами в межах виконавчого провадження були змінені реєстраційні дані боржника в частині зміни прізвища. Боржниці ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перейменування вулиці відбулось відповідно до Рішення Вінницької міської ради від 25.12.2015 №71), та земельна ділянка (кадастровий номер :03:053:0036), на якій розташований зазначений будинок. Вказане нерухоме майно є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 30.03.2006, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округ Ткачук М.В., реєстровий номер 218, із змінами та доповненнями, що внесені Додатковими договорами № 1 від 19.09.2006 року та № 2 від 20.02.2007 року. Іпотекодержателем вищевказаного предмета іпотеки є правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». Відповідно до п. 30 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 «у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону». Оскільки, у ході виконавчого провадження було встановлено, що в іпотечному будинку зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_4 , 2010 року народження, державним виконавцем було скеровано відповідний запит до органів опіки та піклування для надання дозволу на реалізацію житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.02.2022 №519 відмовлено у надані дозволу на примусову реалізацію житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 по причині наявності права користування будинком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 вересня 2022 року позивач/стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» ознайомився із оскаржуваним Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.02.2022 року №519 на сайті Автоматизована система виконавчого провадження. Стягувач/позивач ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» не погоджується із Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.02.2022 року №519, вважає, що вказане рішення членами комісії було постановлено формально, без належної перевірки та оцінки всіх обставин. Відповідач прийшов до висновку щодо недоцільності надання дозволу на примусову реалізацію житлового будинку виходячи виключно із отриманих відомостей про те, що в житловому будинку зареєстрована неповнолітня дитина, та без врахування вимог чинного законодавства щодо примусової реалізації предмета іпотеки. ТОВ «ФК «Форінт» вважає, що оскаржуване Рішення є протиправним, оскільки перешкоджає виконанню рішення суду та позбавляє стягувача права на отримання присуджених коштів. Орган опіки та піклування має об`єктивно і вчасно розглядати заяви (звернення) про надання дозволу щодо майна, в якому дитина має право власності або користування, перевіряти викладені в них факти, приймати відповідні рішення про надання дозволу або про відмову в наданні згідно з встановленим законодавством порядком за фактом надходження такої заяви. Вважають, що при постановлені оскаржуваного рішення відповідачем помилково не було враховано, що житловий будинок, право користування яким має неповнолітня особа, перебуває в іпотеці, та на спірні правовідносини не поширюються норми Сімейного Кодексу України. Правовідносини з примусового виконання рішення судів та примусова реалізація нерухомого майна, права користування яким має дитина, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку». У даному випадку, із зверненням для отримання дозволу на укладення правочину (примусова реалізація на електронних торгах) до відповідача звернувся державний виконавець, який діє в межах Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку». Отже, на думку позивача, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення мав би керуватись нормативно-правовими актами, а саме законами, до яких відсилають норми Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та які передбачають спеціальні норми (умови) здійснення примусової реалізації житлового приміщення, право користування яким має неповнолітня дитина. Так, Закон України «Про іпотеку» не містить жодних обмежень та заборон в частині примусової реалізації житлового приміщення, яке перебуває в іпотеці та право користування яким має неповнолітня дитина, а також не містить норм про необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування. А Закон України «Про виконавче провадження» чітко передбачає, що примусова реалізація предмета іпотеки здійснюється виключно відповідно до вимог Закон України «Про іпотеку». Таким чином, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Сімейного Кодексу України. Окрім того, вважають, що поза увагою відповідача залишено той факт, що відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідачем при постановлені оскаржуваного рішення було взято до уваги виключно місце реєстрації дитини по АДРЕСА_1 та не враховано, що мати ОСОБА_1 та батько дитини ОСОБА_5 не зареєстровані за вказаною адресою. Батьки разом із дитиною можуть проживати за іншою адресою за місцем реєстрації матері або батька. Так, відповідно до Договору іпотеки від 30.03.2006, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., реєстровий номер 218, із змінами та доповненнями, що внесені Додатковими договорами №1 від 19.09.2006 та №2 від 20.02.2007, місцем реєстрації адреси проживання матері - ОСОБА_1 є інша адреса, а саме: АДРЕСА_2 . Таким чином, примусова реалізація арештованого житлового будинку жодним чином не порушує права дитини, яка проживає разом із своїми батьками за місцем їх реєстрації та фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. Також, вважають, що відповідачем не враховано, що дитина та її батьки можуть володіти іншою житловою нерухомістю, а реєстрація місця проживання дитини в арештованому іпотечному будинку може використовуватись батьками дитини для вчинення перепон в примусовій реалізації зазначеного будинку. Також відповідач не звернув увагу на те, що житловий будинок був переданий в іпотеку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до народження дитини ОСОБА_4 , 2010 року народження. Реєстрація місця проживання дитини ОСОБА_4 відбулась після укладення договору іпотеки. Також, ОСОБА_1 , як зазначалось вище, відповідно до Договору іпотеки зареєстрована за іншою адресою - АДРЕСА_2 . ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» вважає, що для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем повинні бути встановлені наступні обставини: місце реєстрації та фактичне місце проживання батьків неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ; належність батькам дитини та дитині інших житлових приміщень; фактичне проживання неповнолітньої дитини в арештованому будинку або в інших житлових приміщеннях, що належить батькам дитини або дитині. Також, позивач ТОВ «ФК «Форінт» вважає, що оскільки примусовій реалізації підлягає предмет іпотеки - житловий будинок, в якому неповнолітня дитина була зареєстрована після передачі житлового будинку в іпотеку, а чинне законодавство України не передбачає заборони щодо примусової реалізації предмета іпотеки за наявності зареєстрованого у ній місця проживання дитини, відповідач неправомірно постановив оскаржуване рішення, яким відмовив у наданні дозволу на примусову реалізацію житлового будинку, який на праві власності належить боржниці ОСОБА_1 . З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.02.2022 року №519 про відмову у наданні дозволу на примусову реалізацію житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

13.12.2022 представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвська О.М., яка діє на підставі довіреності від 20.01.2022, надала суду письмові пояснення (вх. №81098), згідно яких вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Вказала, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №2-1948/09 від 04.02.2010, виконавчого листа № 2-22/2011 від 18.03.2014 та вимоги ГУ ДПС у Вінницькій області №Ф-12281-17У від 05.05.2020 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на загальну суму 2337228,00 грн. Зазначені виконавчі документи не виконані боржником у строк для самостійного виконання, у відповідності до положень ст.ст. 11, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були вжиті заходи примусового характеру, спрямовані на фактичне, повне та своєчасне виконання вимог виконавчого документу. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 226, 8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :03:053:0036, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 04.12.2019 державним виконавцем проведено опис та арешт належного боржнику житлового будинку, загальною площею 226,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки квартального комітету «ПОДІЛЛЯ» №07 та довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №67659, встановлено, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 зареєстровані та постійно проживають: син ОСОБА_8 , 1998 р.н., донька ОСОБА_9 , 2000 р.н., син ОСОБА_4 , 2010 р.н. З метою повного та своєчасного виконання рішення суду, керуючись ст.ст. 5, 18 ЗУ «Про виконавче провадження», пунктом 28 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, 28.12.2021 на адресу Служби у справах дітей Вінницької міської ради направлено звернення про надання дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області №519 від 24.02.2022 відділу відмовлено у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника ОСОБА_1 . Згідно п. 1 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2023 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Службу у справах дітей Вінницької міської ради.

12.04.2023 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Думітращук В.А., яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серія ВХ №1038498 від 03.01.2023, позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Дідик О.Л., яка діє в порядку самопредставництва згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила повністю, пояснила, рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради прийнято у межах його повноважень та підтримано органом опіки та піклування.

Представника третьої особи Служби у справах дітей ВМР Бойко М.П., яка діє на підставі довіреності №49 від 10.01.2023, позовні вимоги не визнала, просила при винесені рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини.

Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвська О.М. у судове засідання не з`явилася, 16.05.2023 надіслала на офіційну електронну пошту суду клопотання (вх. №ЕП-9108) згідно якого просила судове засідання, призначене на 17.05.2023, провести без участі представника відділу.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23.12.2009 (справа №2-1948-2009) стягнуто солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №012/03-11/101 від 22 лютого 2007 року в розмірі 40 998 доларів 76 центів США, що станом на день розгляду справи еквівалентно 326 760,12 грн. Рішення набрало законної сили 05.01.2010 (а.с. 15-16).

Для примусового виконання вказаного рішення суду Староміським районним судом м. Вінниці 04.02.2010 видано виконавчий лист у справі №2-1948/09 щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 9).

Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби ВМУЮ Дзюбенком С.М. від 05.11.2015 відкрито виконавче провадження (ВП НОМЕР_3) з виконання виконавчого листа №2-1948/09 виданого 04.02.2010 Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 328 580,12 грн (а.с. 23).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2017 у справі №127/2-1948/09 замінено стягувача згідно виконавчого листа № 2-1948/09 від 04.02.2010 року, виданого Староміським районним судом м. Вінниці з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», як вибулої сторони у виконавчому провадженні №51401942, відкритого постановою головного державного виконавця Староміського відділу Державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 15.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_10 на користь Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 328560 гривень 12 копійок його правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача згідно виконавчого листа №2-1948/09 від 04.02.2010 року, виданого Староміським районним судом м. Вінниці з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», як вибулої сторони у виконавчому провадженні НОМЕР_3, відкритого постановою головного державного виконавця Староміського відділу Державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 05.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 328560 гривень 12 копійок його правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Ухвала набрала законної сили 15.06.2017 (а.с. 17-18).

Постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенком С.М. від 18.02.2020 про заміну сторони виконавчого провадження (ВП НОМЕР_3) замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (а.с. 26).

Постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенком С.М. від 12.03.2021 про заміну (доповнення) реєстраційних даних, внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження НОМЕР_3, а саме: замість прізвища « ОСОБА_1 » зазначено прізвище « ОСОБА_1 », замість адреси « АДРЕСА_2 » зазначено адресу « АДРЕСА_1 » (а.с. 31).

16.02.2022 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвською О.М. про прийняття виконавчого провадження (ВП НОМЕР_3) прийнято виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1948/09 (а.с. 29).

Крім того, рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 25.06.2012 (справа № 2-22/2011) задоволено позов Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції та солідарно стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_1 заборгованість: на користь Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з боржника у відшкодування заборгованості: 1) за кредитним договором № 011/035-08/948/1 від 29.03.2006 р. в розмірі 97 576 доларів 31 цент США, що еквівалентно 779 215 грн. 14 коп. та 46388 грн. 29 коп., у тому числі: 63856,61 доларів США основної суми кредиту; 33719,70 доларів США відсотків за користування кредитом; 46388,29 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну плату відсотків. 2) за кредитним договором №011/035-08/948/2 від 07.04.2006 р. в розмірі 20555 доларів CШA 24 центи, що еквівалентно 164147 грн. 98 коп. та 15413 грн. 52 коп., в тому числі: 13492,35 доларів США основної суми кредиту; 7059,89 доларів США відсотків за користування кредитом; 15413,52 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну плату відсотків. 3) за кредитним договором №012/03-11/89 від 20.02.2007 р. в розмірі 118922 долари США 30 центів, що еквівалентно 949 677 грн. 81 коп. та 49 704 грн. 15 коп., в тому числі: 77519,69 доларів США основної суми кредиту; 41402,61 доларів США відсотків за користування кредитом; 49704,15 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну плату відсотків. А також судові витрати у розмірі 3339 грн. Рішення набрало законної сили 06.07.2012 (а.с. 11-14).

Для примусового виконання вказаного рішення суду Вінницьким міським судом Вінницької області 18 березня 2014 року видано виконавчий лист у справі №2-22/2011 щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 10).

Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби ВМУЮ Дзюбенком С.М. від 05.11.2015 відкрито виконавче провадження (ВП НОМЕР_4) з виконання виконавчого листа №2-22/2011 виданого 18.03.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 2007885,89 грн (а.с. 24).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2017 у справі №127/2-22/2011 замінено стягувача згідно виконавчого листа №2-22/2011 від 18 березня 2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», як вибулої сторони у виконавчому провадженні НОМЕР_5, відкритого постановою головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 15 червня 2016 року про стягнення з ОСОБА_10 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості, його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (ідентифікаційний код 40658146), з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача згідно виконавчого листа №2-22/2011 від 18 березня 2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», як вибулої сторони у виконавчому провадженні НОМЕР_4, відкритого постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 05 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості, його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (ідентифікаційний код 40658146), з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Ухвала набрала законної сили 20.06.2017 (а.с. 19-22).

Постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенком С.М. від 18.02.2020 про заміну сторони виконавчого провадження (ВП НОМЕР_4) замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (а.с. 25).

Постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенком С.М. від 12.03.2021 про заміну (доповнення) реєстраційних даних, внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження НОМЕР_4, а саме: замість прізвища « ОСОБА_1 » зазначено прізвище « ОСОБА_1 », замість адреси: « АДРЕСА_2 » зазначено адресу « АДРЕСА_1 » (а.с. 30).

26.05.2021 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвською О.М. про прийняття виконавчого провадження (ВП НОМЕР_4) прийнято виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-22/2011, виданого 18.03.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 2007885,89 грн (а.с. 28).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвською О.М. від 16.02.2022 об`єднано виконавчі провадження НОМЕР_3, НОМЕР_4 у зведене виконавче провадження НОМЕР_2 (а.с.27).

30.03.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю, цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідності до ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку площею 0,0500 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32-34).

Відповідно до Додаткового договору №1 та №2 до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 30.03.2006 за реєстром №218, від 19.09.2006 та 20.02.2007 відповідно, пункт 1 п.п. 1 «Предмет договору» вищезазначеного договору викладено у новій редакції, згідно якої договір іпотеки забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з Генеральної кредитної угоди №011/035-08/948 від 29.03.2006, далі «Кредитна угода», укладеної між іпотекодержателем та позичальником, за умовами якої позичальник зобов`язаний до 29.03.2013 забезпечити повернення іпотекодержателю кредитних коштів у розмірі, що не повинен перевищувати 188 000 доларів США, сплатити проценти за користування ними, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, що визначаються сторонами окремо в кожному кредитному договорі, укладеному в рамках Кредитної угоди (а.с. 34 зворот - 36).

Даний договір іпотеки зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 44-46).

В ході проведених виконавчих дій постановою про арешт майна боржника від 05.11.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику, про що внесено відповідні відомості в державний реєстр обтяжень нерухомого майна (витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 17972856 від 05.11.2015).

Рішенням Вінницької міської ради 2 сесії 7 скликання № 71 від 25.12.2015 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниці» перейменовано провулок Фадєєва на провулок Павла Скоропадського (а.с. 49-51).

28.12.2021 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) звернулося до Служби у справах дітей Вінницької міської ради із листом про надання дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна (а.с. 100).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №519 від 24.02.2022 відмовлено Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).

Згідно листа квартального комітету «ПОДІЛЛЯ» №07 від 28.02.2020 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1970 р.н., ОСОБА_8 , 1998 р.н. - син, ОСОБА_9 , 2000 р.н. - донька, ОСОБА_4 , 2010 р.н. - син (а.с. 115).

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг №67659 від 16.09.2021 ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії(частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431 (далі Порядку реалізації майна)у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 29 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).

Вимога про отримання дозволу державним виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить малолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від можливого порушення.

Захист відповідних прав дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій виконавця та/або органу опіки та піклування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19 (провадження №14-113цс21) дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

В абзаці 7 пункту 3 розд. II Порядку реалізації арештованого майна, який затверджено наказом Мін`юсту України від 29.09.2016 №2831/5 (зареєстрований у Мін`юсті України 30.09.2016 за №1301/29431) зазначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана правова норма Конституції України кореспондується до ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі Порядку реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Згідно з п. 28 розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за №489/20802, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

На думку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19) державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти. У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в ст. 435 ЦПК України.

Відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 1, 2 статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Аналогічні положення закріплено й у ст.177 Сімейного кодексу України.

Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад (п. 1.3 Правил опіки та піклування, затв. наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26.05.1999).

Відповідно до пп. 4 п.а ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Відповідно до п. 67 Постанови КМУ №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за Місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п. 3.1.4 Договору іпотеки від 30.03.2006 іпотекодержатель має право у випадках невиконання зобов`язань Іпотекодавцем за цим договором або позичальником за Кредитною угодою звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Пунктом 5.4 вказаного договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Позивач, як на підставу скасування рішення відповідача посилається на те, що останнім рішення винесено без врахування вимог чинного законодавства щодо примусової реалізації предмета іпотеки.

Натомість, до матеріалів справи, долучено рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 25.06.2012 у справі №2-22/2011 та рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 23.12.2009 у справі № 2-1948/2009 (а.с. 11-14, 15-16).

Однак, із вказаних рішень вбачається про задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами. При цьому, вказані судові рішення не містять відомостей стосовно звернення стягнення такої заборгованості на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває в іпотеці позивача та належить на праві власності ОСОБА_1 .

В ході розгляду даної справи позивачем не надано доказів із яких вбачалось винесення судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, вважає вказане рішення законним та обґрунтованим, оскільки належні докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Посилання на порушення процедури прийняття даного рішення відповідачем позовна заява не містить, а судом таких обставин не встановлено.

Щодо посилання позивача на те, що оскаржуване рішення членами комісії було постановлено формально, без належної перевірки та оцінки всіх обставин, суд виходить з того, що його прийнято в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, як вбачається із витягу з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 15.02.2022 член комісії з питань захисту прав дитини Бойко М.П. було здійснено виїзд за місцем розташування майна боржника ОСОБА_1 , але застати боржника або кого небудь із членів родини та поспілкуватись з ними не вдалося також членами комісії було витребувано інформацію щодо місця реєстрації малолітнього ОСОБА_4 , що свідчить про те, що комісією були вчинені усі передбачені чинним законодавством заходи для винесення відповідного рішення.

Докази на підтвердження факту наявності у користуванні дитини чи її батьків іншого майна членам комісії надано не було та в матеріалах справи вони теж відсутні, а тому суд погоджується з висновком відповідача про відмову виконавцю у наданні відповідного дозволу.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 47 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», , місцезнаходження: вул. Князів Острозьких, 32/2, м. Київ;

відповідач: Виконавчий комітет Вінницької міської ради, , місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, Вінницька область;

третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), , місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область;

третя особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: вул. Соборна, 50, м. Вінниця, Вінницька область.

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2023 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна