РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1160/22

Провадження №2/568/37/23

23 листопада 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог, вказує, що з 30 серпня 2013 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2021 року шлюб між ними розірвано.

За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто в спільну сумісну власність автомобіль марки Volkswagen Transporter, 1998 року випуску та трактор колісний Т-25, 1989 року випуску. Після розірвання шлюбу, вказаним майном продовжує користуватись відповідач. Вважає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Вони не змогли домовитись щодо добровільного поділу спільного майна подружжя. Позивач просить стягнути з відповідача 1/2 частину грошової компенсації вартості спірного майна.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем в строк, вказаний в ухвалі суду, було подано відзив на позов. У відзиві відповідач частково визнає позовні вимоги, вказуючи, що спірний автомобіль йому не належить, а відтак не може бути предметом поділу майна подружжя. Щодо позовних вимог в частині поділу трактора колісного, то вказане майно дійсно було придбане під час перебування у шлюбі з позивачем та він згідний сплатити позивачу грошову компенсацію 1/2 вартості вказаного майна.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року витребувано у відповідача ОСОБА_2 реєстраційні документи на автомобіль Volkswagen Transporter, 1998 року випуску.

Ухвалою суду від 23 січня 2023 року у вказаній справі було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

24 липня 2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 31 липня 2023 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.10-11)

Шлюбні відносини між сторонами припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя.

Так, відповідно свідоцтва про реєстрацію машини ОСОБА_2 належить трактор колісний Т-25, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1989, дата реєстрації 30.10.2018 року. (а.с.16)

Також згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_3 , дата реєстрації 25.02.2015 року (а.с.50).

20.10.2022 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , на власника ОСОБА_3 та присвоєного д.н.з. НОМЕР_4 . (а.с.53).

Отже, між сторонами виник спір з приводу вказаного майна.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України.

Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль та трактор були придбані під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Позивач звернулася до суду зокрема з метою поділу неподільної речі трактора колісного Т-25, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору є відмова від її частки у праві спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб і отримання грошової компенсації за цю частку.

Одержати таку компенсацію позивач погодилася, що прямо випливає з її позовних вимог (цей підхід узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованим у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У даній справі неподільною річчю є автомобіль марки Volkswagen Transporter, 1998 року випуску та трактор колісний Т-25, 1989 року випуску.

Згідно висновку експерта №574-Е від 18.07.2023 року середня ринкова вартість транспортного засобу подібного за технічними характеристиками до автомобіля Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , станом на дату проведення оцінки становить 135000 гривень. Ринкова вартість трактору колісного Т-25, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_5 , об`єм двигуна 2080 см.куб станом на дату оцінки складає 709000 гривень. (а.с.76-87)

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач, у порушення вимог ст.68 СК України, розпорядився спільним сумісним майном автомобілем Volkswagen Transporter без згоди позивача ОСОБА_1 після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, тобто відбулось вибуття транспортного засобу із спільної сумісної власності подружжя поза волею позивача ОСОБА_1 та кошти використані ОСОБА_2 у своїх інтересах. Трактор Т-25. 1989 року випуску перебуває у користуванні відповідача.

Будь-яких доказів на використання коштів від продажу транспортного засобу в інтересах сім`ї відповідачем суду надано не було.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Саме такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Із змісту заявлених позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просить стягнути на її користь грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні.

З огляду на вищевказане, враховуючи, що відповідач без згоди позивача відчужив третій особі належний їм на праві спільної сумісної власності вищевказаний транспортний засіб Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, з нього на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація ринкової вартості 1/2 частини даного транспортного засобу в розмірі 67500 грн.

Також, враховуючи те, що спірний транспортний засіб трактор колісний Т-25 знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_2 , а позивач згідна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль із стягненням з відповідача на користь позивачки 1/2 вартості його, що за даними висновку експерта становить 35450 грн.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду судовий збір сплачено частково в розмірі 992,40 гривень.

Оскільки, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортних засобів, яка визначена під час розгляду справи в розмірі 102950 гривень, судовий збір, виходячи з ціни позову становить 1029,50 гривень.

Враховуючи, що даний позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн., а решта судового збору в розмірі 37,10 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76 - 81, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити.

Виділити у власність ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на трактор колісний Т-25, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_5 , об`єм двигуна 2080 см.куб.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу марки Volkswagen Transporter, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 67500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривні та грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу трактору колісного Т-25, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_5 , об`єм двигуна 2080 см.куб. в розмірі 35450 (тридцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень. а всього 102950 (сто дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір в розмірі 37 (тридцять сім) гривень 10 копійок.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса с.Пляшева Дубенський район Рівненська область.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_7 , адреса АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Троцюк