П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 753/4833/22

Провадження № 22-ц/824/12549/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д ., Шкоріної О. І.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , поданою адвокатом Левчишиною Оленою Валентинівною на заочне рішенняДарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року позивач в особі ТОВ«Новобудова`звернувся до суду з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсутків річних, нарахованих на суму заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є власником/мешканцем квартири АДРЕСА_1 , отримує житлово-комунальні послуги від позивача, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, загальна сума заборгованості за період з 01.10.2018 року по 01.02.2020 року станом на 01.02.2022 року становить 4 577 грн. 51 коп. Окрім того, ним ставиться вимога про стягнення 997 грн. 57 коп. - індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 407 грн. 55 коп., а всього - 5 982 грн. 63 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , відомості про ідентифікаційний код платника податків - відсутні,на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», код ЄДРПОУ - 32917247, 4 577 грн. 51 коп. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, 997 грн. 57 коп. - індексу інфляції, 407 грн. 55 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, 2 481 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 8 463 (вісім тисяч чотириста шістдесят три) грн. 63 (шістдесят три) коп.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 30червня 2023 року відповідач ОСОБА_1 в особі адвоката Левчишиної О.В.подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене без урахування норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунки позивача щодо розміру заборгованості. Так, площа квартири АДРЕСА_1 - 43.1 м?, тариф, на який посилається ТОВ «Новобудова» - 6,55 м?, період, за який суд стягує борг - з 01.10.2018 по 01.02.2020, тобто 488 днів або 16,26 місяців, отже має бути сума 282,305 * 16,26= 4590,28 грн, а не 4577, 51 грн..

Вказує, що позивачем не було долучено до матеріалів справи договору або інших доказів про надання комунальних послуг, а також документів, які би вказували на порядок здійснення та правильність розрахунків за період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року.

Уважає, що судом не було встановлено:

чи було ТОВ «Новобудова» балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року і чим це підтверджується;

чи здійснювало ТОВ «Новобудова» функції по утриманню будинку з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року;

яким чином підтверджені витрати на управління, утримання та збереження будинку з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2020 року.

Вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року та Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2019 року по справі № 826/159/18 розпорядження КМДА №932 від 01 серпня 2017 року визнано недійсним.

Зауважує, що відповідач свої зобов`язання виконував належним чином, доказом чого є відповідні платіжні квитанції, долучені до заяви про перегляд заочного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Новобудова» за довіреністю Яценко Т.Ю. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Левчишиною О. В. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною.

В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що позивачем дотримано всі вимоги чинного законодавства України в сфері житлово-комунальних послуг щодо надання якісних послуг споживачу ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять актів-претензій та/або доказів ненадання або неналежного надання ТОВ «Новобудова» послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левчишиної О. В. на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року - залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Заявнику необхідно було надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

31липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Левчишина О. В. на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 14липня 2023 року надала докази сплати судового збору у розмірі, встановленому судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , поданою адвокатом Левчишиною О. В. на заочне рішенняДарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 5 982 грн., 63 коп, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що відповідач з 22.08.2000 року є власником/мешканцем квартири АДРЕСА_1 (а.с. 24), отримує житлово-комунальні послуги від позивача, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, загальна сума заборгованості за період з 01.10.2018 року по 01.02.2020 року станом на 01.02.2022 року становить 4 577 грн. 51 коп. (а.с.6-18).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались вказані житлово-комунальні послуги.

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що стороною позивача доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2018 по 01.02.2022, тому суд вважав, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 4 577 грн. 51 коп є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд дійшов висновку, що обґрунтованими, також, є позовні вимоги щодо застосування ст. 625 ЦК України і стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також, приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 45 від 24.01.2006 року, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та її виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, також, із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини, що склалися між відповідачем як власником квартири АДРЕСА_1 та позивачем в частині надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та вивезення твердих побутових відходів регулюються Законом України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Оскільки відповідач фактично отримував житлово-комунальні послуги, що не заперечувалось ним, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідач набув прав на вищевказану квартиру, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, між сторонами наявні договірні правовідносини.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримував послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджує наявність у відповідача обов`язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Таким чином, у даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 користувався наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкових територій, які відповідачем не оплачувались у повному обсязі.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а саме цивільно - правовий обов`язок з оплати наданих житлово-комунальних послуг, - у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Відповідно до пп. 4 п. 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 530-ІХ на час дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги.

У постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц наголошено на тому, що встановлене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер.

Отже, положення пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 530-ІХ не застосовуються під час нарахування та стягнення 3% річних й інфляційних втрат. А тому застосування судом першої інстанції ст. 625 ЦК України і стягнення 3% річних та інфляційних витрат є обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено факт надання відповідачам послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки не надані докази на підтвердження витрат на управління, утримання та збереження будинку, є безпідставними, виходячи з наступного.

Формою контролю Споживача за якісними та кількісними показниками житлово-комунальних послуг є акт-претензія, відповідно до ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» (від 24 червня 2004 р.) та ст. 27-28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (від 09 листопада 2017 року).

Жодних претензій щодо якості надання або ненадання Позивачем послуг протягом спірного періоду в розумінні ст.18 Закону №1875-IV та ст.27-28 Закону №2189-VIII від Відповідача по справі не надходило. Відтак, підстави для зменшення або звільнення від оплати за надані житлово-комунальні послуги по спірній квартирі - відсутні.

Саме по собі посилання відповідача на відсутність договорів та актів виконаних робіт до договорів з підрядними організаціями, а також відсутність доказів на підтвердження витрат на управління, утримання та збереження будинку, не може свідчити про ненадання або неякісне надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Посилання представника відповідача на відсутність доказів, якими б підтверджувалося фактичне надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у період з 01.10.2018р. по 01.02.2020р. є безпідставним та необгрунтованим.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підтвердження наявності заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги позивачем надано розрахунки щодо основного боргу, 3 % річних та індексу інфляції, які на думку колегії суддів є правомірними та відповідають обставинам справи і не спростовані відповідачем. Власного розрахунку апелянтом не надано. Також, апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування розміру тарифів, відповідно до яких було проведено розрахунок заборгованості.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, розподіл судових витрат у зв?язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Левчишиною Оленою Валентинівною - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року -залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна