Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2023 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження з цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, штрафу та трьох процентів річних від простроченої суми,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, штрафу та трьох процентів річних від простроченої суми.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 26.12.2018, приблизно о 00 год. 09 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «AUDI» моделі «100», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_1 , рухаючись в м. Ужгород по вул. Минайська, зі сторони пр. Свободи у напрямку вул. Грушевського, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу «Зебра», що за перехрестям вулиць Минайська - 8-го Березня, діючи всупереч вимогам п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 4.16, 12.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проігнорував вимоги інформаційно-вказаного дорожнього знаку «5.35-1-5.35.2-Пішохідний перехід», та дорожньої горизонтальної розмітки 1.14.1 «Зебра», при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, на якому в той час рухався пішохід, та перед яким, на правій крайній смузі попутного для водія ОСОБА_2 напрямку руху знаходиться зупинений автомобіль марки «AUDI» моделі «А4», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який надав перевагу в русі пішоходові, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходив для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, до застосування своєчасного гальмування, та допустив наїзд на пішохода потерпілого ОСОБА_1 , який в той час, діючи у відповідності з вимогами п. п. 1.4, 4.7 та 4.16 Правил дорожнього руху, розраховуючи на те, що всі учасники дорожнього руху виконують ці правила, маючи перевагу в русі переходив проїзну частину вул. Минайська, по дорожній горизонтальній розмітці «Зебра» нерегульованому пішохідному переході, справа наліво по ходу руху водія ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 у непритомному стані був доставлений в ОКЦНН на автомобілі екстреної медичної допомоги з тілесними ушкодженнями у вигляді: поєднаної краніо-торакально-скелетної травми; ВЧМТ, дифузне аксанальне пошкодження Adams III головного мозку; перелому основи та склепіння черепа; забою головного мозку важкого ступеню з тетрапарезом легким в руках та вираженим в ногах, вираженим порушенням функції ходи; плащевидної субдуральної гематоми зліва; ЗТГК; множинних переломів ребер зліва; лівобічний обмежений посттравматичний ексудативний плеврит; стан після дренування плевральної порожнини; багатоуламкового перелому тіла лівої лопатки з незначним зміщенням в стані неповної консолідації; перелому акроміального кінця лівої ключиці в стані формування несправжнього суглобу.

За вказаним фактом відносно ОСОБА_2 слідчим 26.12.2018 внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004120 та проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками вивчення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час подальшого досудового розслідування встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 згідно з повторним висновком судово-медичної експертизи № 29 від 04.02.2020 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Дані тілесні ушкодження потягли за собою тяжкий розлад здоров`я та внаслідок яких ОСОБА_1 втратив працездатність. В результаті ОСОБА_1 переніс довготривале стаціонарне лікування, операційне вручання, проходив курс відновного лікування, такі травми погано лікуються і взагалі травми голови мають довгострокові тяжкі наслідки.

Зазначає, що на цьому лікування ще не завершилося і він буде змушений відвідувати лікаря для відновлення здоров`я та буде потребувати додаткових витрат на лікарські препарати, які змушений буде вживати ще не один рік. В даний час він змушений витрачати додаткові кошти на відновлення пошкодженого здоров`я і не може працювати, також потребує додаткові витрати на покращене харчування.

Відповідач завдав ОСОБА_1 немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті його сім`ї: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Зауважує, що у зв`язку з постійним переживанням у ОСОБА_1 спостерігається порушення працездатності та неспокійний сон. Хід життя ОСОБА_1 був повністю порушений. Порушився також звичний стиль життя, під час лікування, досудового слідства та судового розгляду було втрачено багато корисного часу, а також додаткового витрачалася душевна енергія.

Внаслідок отриманих травм при вказаному ДТП у 2019 році ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності та у подальшому, 02.06.2020, ОСОБА_1 отримав третю групу інвалідності та йому протипоказана важка фізична праця та він потребує нагляд та лікування у невролога, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0011614 від 02.06.2020.

08.04.2020 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004120 від 26.12.2018, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час судового розгляду, а саме 17.04.2020, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально-посвідчений договір про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, зареєстрований в реєстрі за № 204 приватнім нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В., згідно з яким ОСОБА_2 повинен був сплатити ОСОБА_1 залишок відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 6000 доларів США до 17.04.2021, в наступному порядку: з 01.09.2020, кожного місяця не пізніше 15 числа, в розмірі 750 доларів США, в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на день внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся. Також обвинувачений неодноразово під час судового розгляду зазначав про те, що він бажає добровільно відшкодувати завдану ним шкоду та повідомляв суд про наявність укладеного договору про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП від 17.04.2020. При цьому обвинувачений ОСОБА_2 запевняв суд про неухильне та своєчасне дотримання та виконання умов договору.

26.08.2020 вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (справа № 308/3505/20) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Вирок набрав законної сили 28.09.2020.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 спричинено матеріальну та моральну шкоду, узгоджений розмір якої та порядок відшкодування визначено вищевказаним нотаріально-посвідченим договором від 17.04.2020 про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП.

Проте з того дня (17.04.2020) по теперішній час ОСОБА_2 без пояснення причин не відшкодував жодних коштів з суми залишку відшкодування у розмірі 6000 доларів США, яку повинен був повністю сплатити ще до 17.04.2021.

За домовленістю сторін ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) у разі прострочення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_2 сплачує на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як зауважує представник позивача у позові, сума відшкодування згідно умов вказаного укладеного нотаріально-посвідченого договору від 17.04.2020 станом на 15.08.2022 складає:

1) залишок відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 6000 доларів США, що є еквівалентом 219411,60 грн. за офіційним курсом Національного банку України;

2) штраф у розмірі 1 % (тобто 7,5 доларів США) від розміру всієї несплаченої суми за кожен день прострочення, а саме: прострочення за вересневий платіж, який обраховується з 16.09.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 699 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 5242,50 доларів США; прострочення за жовтневий платіж, який обраховується з 16.10.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 669 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 5017,50 доларів США (п`ять тисяч сімнадцять доларів США п`ятдесят центів); прострочення за листопад, тобто платіж, який обраховується з 16.11.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 638 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4785 доларів США; прострочення за грудень, тобто платіж, який обраховується з 16.12.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 608 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4560доларів США; прострочення за січневий платіж, який обраховується з 16.01.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 577 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4327,50 доларів США; прострочення за лютневий платіж, який обраховується з 16.02.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 546 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4095 доларів США; прострочення за березневий платіж, який обраховується з 16.03.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 518 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 3885 доларів США; прострочення за квітневий платіж, який обраховується з 16.04.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 487 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 3652,50 доларів США, тобто всього сума штрафу у розмірі 35565 доларів США, що є еквівалентом 1300562,26 грн. за офіційним курсом Національного банку України.

Офіційний курс Національного банку України станом на 15.08.2022 за 1 долар США складає 36,5686 грн.

Згідно з умовами укладеного нотаріально-посвідченого договору від 17.04.2020 сума боргу (за відшкодування моральної та матеріальної шкоди) разом з штрафом станом на 15.08.2022 складає 41565 доларів США, що є еквівалентом 1519973,86 грн. за офіційним курсом Національного банку України.

Крім того, представник позивача вказує, що згідно зі ст. 625 ЦК України сума заборгованості по 3 % річних за вищевказані періоди з 16.09.2020 до 15.08.2022 складає 292,27 доларів США, що станом на 15.08.2022 згідно з курсом НБУ становить 10687,90 грн.

Представник позивача зазначає, що станом на 15.08.2022 загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 41857,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 1530661,76 грн., з яких: 6000 доларів США сума основного боргу; 35565 доларів США штраф у розмірі 1 % від розміру всієї несплаченої суми за кожен день прострочення; 292,27 доларів США 3 % річних від основного боргу.

На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 41857,27 доларів США, що станом на 15.08.2022 за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 1530661,76 грн., яка складається з: 6000 доларів США сума основного боргу за нотаріально-посвідченим договором від 17.04.2020 про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП (зареєстрований в реєстрі за № 204 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В.); 35565 доларів США штраф у розмірі 1 % від розміру всієї несплаченої суми за кожен день прострочення; 292,27 доларів США 3 % річних від основного боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

28.10.2022 від представника відповідача адвоката Андрейчук О.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить у задоволенні позовної заяви відмовити, зазначивши, що відповідач суми нарахованого позивачем штрафу та 3 % річних вважає безпідставними та такими, які не підлягають стягненню.

Представник відповідача у відзиві наголошує, що договором про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, передбачено відповідальність відповідача за невиконання або часткового виконання умов договору щодо сплати сум відшкодування. Однак, сума, пред`явлена позивачем до стягнення з відповідача, не відповідає нормам договору та чинного законодавства. Пунктом 7 договору передбачено право позивача на пред`явлення договору до стягнення після 17.04.2021. Однак позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з 16.09.2020, на загальну суму 35565 доларів США, та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України. Відтак, позивачем, на думку відповідача, не вірно застосовано період нарахування штрафу та 3 % річних.

Крім того, представник відповідача у відзиві вказує, що згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Умовами укладеного договору сторонами (позивачем та відповідачем) не передбачувалось збільшення тривалості позовної давності. Враховуючи викладене, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення штрафу згідно з п. 6 договору з відповідача, при цьому не просив цей строк поновити та не вказав поважності його пропуску.

Представник відповідача у відзиві звертає увагу на розмір нарахованого відповідачем штрафу у розмірі 35565 доларів США та посилаючись на положення ст. ст. 549, 551 ЦК України, постанову Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 924/570/19, враховуючи співвідношення суми основного боргу відповідача (6000 доларів США) до нарахованого йому позивачем штрафу (35565 доларів США), вважає, що підстави для стягнення такої суми відсутні.

Також представник відповідача у відзиві вказує, що відповідач ОСОБА_2 до укладення договору вже сплатив 6000 доларів США на користь позивача. Ці кошти були запозичені ним у третіх осіб, фінансових установах та банках. На даний час відповідач здійснює всі можливі заходи для повернення запозичених коштів та можливості погашення іншої частини боргу перед позивачем. Однак, у зв`язку з карантином, який почався з березня 2020 року та введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022, знайти заробіток, який би надав можливість виконати свої зобов`язання перед кредиторами та позивачем дуже важко. Вказані обставини стали причиною пошуку відповідачем заробітку за кордоном. Однак, на думку відповідача, сума, яку позивач просить стягнути з нього, не відповідає збиткам, завданим невиконанням договору та є непомірним тягарем для самого відповідача.

15.11.2022 від представника позивача адвоката Плиски В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що як зазначено у відзиві, відповідач підтверджує дійсність нотаріально-посвідченого договору про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, укладеного 17.04.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , отже, підтверджує залишок відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 6000 доларів США. Проте, на думку представника позивача, відповідач хибно вважає суми нарахованого позивачем штрафу та 3 % річних такими, які не підлягають стягненню.

Щодо хибної думки відповідача про невірне застосування періоду нарахування штрафу та 3 % річних з 16.09.2020, представник позивача зауважує, що згідно з п. 3.2 договору залишок відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 6000 доларів США має бути сплачено починаючи з 01.09.2020 кожного місяця не пізніше 15 числа в розмірі 750 доларів США. У п. 6 договору визначено, що за домовленістю у разі прострочення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_2 сплачує на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення. Таким чином, перший день прострочення правомірно визначено як 16.09.2020 щодо прострочення за перший місячний платіж (вересневий), натомість 17.04.2021 це лише дата, після спливу якої можна вказаний договір пред`явити до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності про стягнення штрафу в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України), представник позивача зазначає, що до відшкодування моральної та матеріальної шкоди застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, отже, і щодо похідної вимоги стягнення штрафу 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення застосовується позовна давність основної вимоги. При цьому наголошує, що згідно з п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Також згідно з п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. В Україні продовжено дію карантину (зокрема, постанова Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 229 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 і від 29 червня 2021 р. № 677»), а також воєнного стану (Указ Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»), який почався внаслідок збройної агресії рф проти України. Представника позивача вважає, що навіть строк спеціальної позовної давності в один рік, який на думку відповідача спливав 17.04.2022, у зв`язку з продовженням дії карантину та воєнного стану, на час подання позивачем позовної заяви до суду пропущено не було.

Щодо співмірності суми основного боргу відповідача (6000 доларів США) до нарахованого йому позивачем штрафу (35565 доларів США), представник позивач вважає, що підстави для стягнення такої суми повністю відповідають умовам раніше укладеного договору, а також повністю обґрунтовані ще й тим, що з дня укладення договору (17.04.2020) по теперішній час ОСОБА_2 без пояснення причин не відшкодував жодної гривні з суми залишку відшкодування у розмірі 6000 доларів, яку повинен був повністю сплатити ще до 17.04.2021. Крім того, вказана сума повинна була йти на постійне лікування ОСОБА_1 та створення належних умов щодо його реабілітації, яку він потребує щорічно, оскільки внаслідок ДТП йому спричинені тілесні ушкодження, внаслідок чого він отримав інвалідність.

Враховуючи викладене, представник позивача у відповіді на відзив просить суд позовні вимоги, викладені у позовній заяві, задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 27.04.2023 закрити підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Семенов Ю.О. подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Андрейчук О.М. подав до суду клопотання, згідно з яким просить розгляд справи провести без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги не визнають з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просять у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.12.2018, приблизно о 00 год. 09 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «AUDI» моделі «100», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_3 , рухаючись в м. Ужгород по вулиці Минайська, зі сторони проспекту Свободи у напрямку вулиці Грушевського, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу «Зебра», що за перехрестям вулиць Минайська - 8-го Березня, діючи всупереч вимогам п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 4.16, 12.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проігнорував вимоги інформаційно-вказаного дорожнього знаку «5.35-1-5.35.2-Пішохідний перехід», та дорожньої горизонтальної розмітки 1.14.1 «Зебра», при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, на якому в той час рухався пішохід, та перед яким, на правій крайній смузі попутного для водія ОСОБА_2 напрямку руху знаходиться зупинений автомобіль марки «AUDI» моделі «А4», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який надав перевагу в русі пішоходу, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, до застосування своєчасного гальмування, та допустив наїзд на пішохода потерпілого ОСОБА_1 , який в той час, діючи у відповідності до вимог п. п. 1.4, 4.7 та 4.16 Правил дорожнього руху, розраховуючи на те, що всі учасники дорожнього руху виконують ці правила, маючи перевагу в русі переходив проїзну частину вулиці Минайська, по дорожній горизонтальній розмітці «Зебра» нерегульованому пішохідному переході, справа наліво по ходу руху водія ОСОБА_2 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 згідно з повторним висновком судово-медичної експертизи № 29 від 04.02.2020 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2020 (справа № 308/3505/20), що набрав законної сили 28.09.2020, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього відповідні обов`язки.

17.04.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір, нотаріального посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 204 (далі договір), згідно з п. 1 якого сторони домовились про те, що ОСОБА_2 відшкодовує ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду, завдану в результаті дорожні транспортної пригоди, яка сталася 26.12.2018 під час руху по вул. Минайська, зі сторони проспекту Свободи, у напрямку вулиці Грушевського в м. Ужгород, внаслідок якої ОСОБА_2 , що перебував за кермом транспортного засобу марки «AUDI» моделі «100», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_3 , вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_1 та завдано йому тілесних ушкодження.

Відповідно до п. 2 договору, у зв`язку з вищевказаними обставинами ОСОБА_2 зобов`язується відшкодувати ОСОБА_1 моральну та матеріальну шкоду в повному обсязі.

За змістом п. 3 договору сторони домовились, що загальний розмір відшкодування за погодженням сторін становить 326427 грн., що є еквівалентом 12000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору, та встановили наступний порядок відшкодування:

до підписання договору ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заподіяної шкоди сплатив ОСОБА_1 частину грошових коштів в розмірі 163213,50 грн., що є еквівалентом 6000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору (п. 3.1);

залишок відшкодування в розмірі 6000 доларів США має бути сплачено ОСОБА_2 ОСОБА_1 до 17.04.2021 в наступному порядку: з 01.09.2020 кожного місяця не пізніше 15 числа в розмірі 750 доларів США, в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на день внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

У договорі наведено реквізити рахунку одержувача ОСОБА_1 , відкритого в АТ «Кредобанк», у гривнях.

Вказана сума може бути сплачена ОСОБА_2 достроково (п. 3.2).

Згідно з п. 4 договору підписанням цього договору ОСОБА_1 підтверджує факт отримання до підписання договору від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 163213,50 грн.

Відповідно до п. 5 договору факт повного виконання фінансових зобов`язань по даному договору ОСОБА_2 буде підтверджуватися випискою банківської установи, в якій відкрито рахунок на ім`я ОСОБА_1 або іншим платіжними документами про зарахування суми, вказаної в п. 3.2 даного договору в повному розмірі.

Пунктом 6 договору визначено, що за домовленістю сторін у разі прострочення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_2 сплачує на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення.

За умовами п. 7 договору, якщо ОСОБА_2 не виплатить залишок відшкодування в повній мірі протягом строків, встановлених цим договором, або виплатить тільки його частину, ОСОБА_1 має право, починаючи з наступного дня після 17.04.2021, пред`явити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Документом, що підтверджує безспірність заборгованості ОСОБА_2 та встановлює прострочення виконання зобов`язання, встановленого цим договором, разом із цим договором за домовленістю сторін буде вважатися заява, направлена поштою ОСОБА_1 ОСОБА_2 у порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат», позитивну відповідь на яку від ОСОБА_2 не буде одержано у строки, встановлені у цій заяві (але не менше 10 календарних днів), або не буде сплачена сума залишку відшкодування у цей строк. У разі примусового стягнення за цим договором ОСОБА_2 сплачує всі витрати, пов`язані з примусовим виконанням умов даного договору, в тому числі витрати на вчинення виконавчого напису.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 10).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Добровільно станом на момент звернення до суду відповідач зобов`язання не виконав.

Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, внаслідок чого у нього виник борг у розмірі 6000 доларів США щодо відшкодування ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з останнього на користь позивача вказаної суми боргу.

При цьому суд бере до уваги, що відповідач позов у частині основної суми боргу не оспорює.

Стосовно стягнення штрафу за договором та трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктами 3.2 та 6 договору сторони обумовили, що залишок відшкодування в розмірі 6000 доларів США має бути сплачено з 01.09.2020 кожного місяця не пізніше 15 числа в розмірі 750 доларів США та у разі прострочення виконання зобов`язань за цим договором відповідач сплачує на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я позивача, штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення.

Отже, укладеним договором визначено строк повернення боргу і передбачена відповідальність за невиконання прийнятих зобов`язань.

Згідно з проведеним представником позивача розрахунком заборгованості станом на 15.08.2022 штраф у розмірі 1 % (7,5 доларів США) від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення складає 35565 доларів США, що є еквівалентом 1300562,26 грн. за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 36,5686 грн.), а саме: прострочення за вересневий платіж, який обраховується з 16.09.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 699 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 5242,50 доларів США; прострочення за жовтневий платіж, який обраховується з 16.10.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 669 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 5017,50 доларів США (п`ять тисяч сімнадцять доларів США п`ятдесят центів); прострочення за листопад, тобто платіж, який обраховується з 16.11.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 638 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4785 доларів США; прострочення за грудень, тобто платіж, який обраховується з 16.12.2020 до 15.08.2022 включно, тобто 608 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4560доларів США; прострочення за січневий платіж, який обраховується з 16.01.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 577 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4327,50 доларів США; прострочення за лютневий платіж, який обраховується з 16.02.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 546 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 4095 доларів США; прострочення за березневий платіж, який обраховується з 16.03.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 518 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 3885 доларів США; прострочення за квітневий платіж, який обраховується з 16.04.2021 до 15.08.2022 включно, тобто 487 днів х 1 % (7,5 доларів США), складає 3652,50 доларів США.

Суд погоджується із вказаним розрахунком заборгованості штрафу за договором.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас суд зазначає, що формулювання ст. 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12,). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс1).

Враховуючи наявність невиконаного грошового зобов`язання на суму 6000 доларів США, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України, суд вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунок трьох процентів річних проведений представником позивача за період з 16.09.2020 до 15.08.2022, виходячи із сум невиконаного грошового зобов`язання щомісяця, та складає 292,27 доларів США, що станом на 15.08.2022 згідно з курсом НБУ становить 10687,90 грн., а саме: з 16.09.2020 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 43,07 доларів США; з 16.10.2020 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 41,23 доларів США; з 16.11.2020 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 39,32 доларів США; з 16.12.2020 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 37,48 доларів США; з 16.01.2021 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 35,57 доларів США; з 16.02.2021 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 33,66 доларів США; з 16.03.2021 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 31,93 доларів США; з 16.04.2021 до 15.08.2022 включно (сума заборгованості 750 доларів США) з урахуванням зміни обсягів грошового зобов`язання, складає 30,02 доларів США.

Вказаний розрахунок трьох процентів річних перевірений судом, він відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, підстав для зменшення цих сум з урахуванням визначеної суми боргу не вбачається.

Разом з тим, однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони закон може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тому право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, провадження № 12-79гс19.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, провадження № 14-442цс18, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64цс19, від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17, провадження № 14-319цс19.

Стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (штрафу) у розмірі 35565 доларів США, яка більше ніж у 5 разів перевищує суму основного боргу (6000 доларів США), не відповідає засадам цивільного судочинства та справедливому розгляду і вирішенню справи.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру штрафу до розміру суми основного боргу 6000 доларів США.

Доводи представника позивача про те, позивачем невірно застосовано період нарахування штрафу за договором суд оцінює критично, оскільки за умовами п. 3.2 договору залишок відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 6000 доларів США має бути сплачено починаючи з 01.09.2020 кожного місяця не пізніше 15 числа в розмірі 750 доларів США. При цьому за змістом п. 6 договору, у разі прострочення виконання зобов`язань за цим договором відповідач сплачує штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення. Тобто, першим днем прострочення є 16.09.2020 (за перший місячний платіж у вересні 2020 року), а дата 17.04.2021, на яку вказує представник відповідача, є датою, після спливу якої можливе пред`явлення договору до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Заперечуючи проти позову представник відповідача у відзиві на позов також просив застосувати позовну давність та відмовити в позові з цих підстав.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина 1 ст. 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-IX від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, усі строки загальної і спеціальної позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Відповідно до змісту п. 7 договору перше погашення заборгованості мало відбутися 16.09.2020. Внаслідок невиконання взятого на себе зобов`язання відповідачем, у позивача саме з цієї дати виникло право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Отже, строк позовної давності повинен був сплинути 16.09.2021.

Станом на 16.09.2021 строк позовної давності не сплинув, оскільки Закон № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020, тобто строки загальної і спеціальної позовної давності продовжено на строк дії карантину.

За таких обставин, перебіг строку позовної давності у рамках даної справи, що розпочався 16.09.2020, не закінчився 16.09.2021, а продовжений у порядку п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом строк позовної давності не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенню позовних вимог.

Таким чином, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм оцінку, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 12292,27 доларів США, що станом на 15.08.2022 згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентом 449511,10 грн., з яких: 6000 доларів США сума основного боргу за договором від 17.04.2020, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В., зареєстрованим в реєстрі за № 204; 6000 доларів США штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення; 292,27 доларів США 3 % річних від основного боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат у справі суд зазначає наступне.

Позивач відповідно до положень п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання даного позову (позов поданий у справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до абзацу 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року було встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2481 гривня.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 4495,11 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, штрафу та трьох процентів річних від простроченої суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 12292 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто два) доларів США 27 центів, що станом на 15.08.2022 згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентом 449511 (чотириста сорок дев`ять тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 10 копійок, з яких: 6000 доларів США сума основного боргу за договором від 17.04.2020, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В., зареєстрованим в реєстрі за № 204; 6000 доларів США штраф у розмірі 1 % від розміру несплаченої суми за кожен день прострочення; 292,27 доларів США 3 % річних від основного боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 4495 (чотири тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень 11 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22 травня 2023 року.

Головуюча А.І. Сарай