Справа № 303/2118/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду Гутій О.В. від 17 березня 2023 року, повний текст якої складено 17 березня 2023 року, про відмову у відкритті провадження у цивільній справі № 303/2118/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування арешту нерухомого майна, -

встановив:

15.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування арешту нерухомого майна мотивуючи таким.

Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . Нещодавно йому стало відомо, що в ході досудового розслідування у кримінальній справі № 1-367/11 про обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 191 ч. 4, ст. 366 ч. 2 КК України постановою ст. слідчого прокуратури м. Мукачева від 25.02.2011 накладено арешт на цей будинок.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 01.06.2011 ОСОБА_2 засуджено за ст. 191 ч. 4, ст. 366 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю терміном на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном 2 роки. Судом не вирішено питання про скасування арешту, накладеного на указаний будинок.

У березні 2022 року позивач звертався до суду із заявою про скасування арешту майна в порядку кримінального судочинства, однак ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 30.03.2022 йому в цьому було відмовлено, оскільки арешт накладався за правилами КПК України (1960 р.), який підлягає застосуванню при вирішенні цього питання, і не може бути знятий у порядку виконання вироку суду за заявою особи, яка не була учасником кримінального провадження.

Потім позивач повторно звертався із вказаними вимогами в порядку ст. 174 КПК України (2012 р.), але ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.05.2022 йому знову було відмовлено вже з тієї причини, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2011 договір купівлі-продажу, на підставі якого він придбав будинок у ОСОБА_2 , був визнаний недійсним, тому він не є власником будинку.

Таким чином, позивач вичерпав можливості для вирішення в порядку кримінального судочинства питання про зняття арешту з будинку.

Тим часом, ОСОБА_2 погасив свій борг перед АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з яким був накладений арешт на будинок, майнові відносини між ОСОБА_2 і АТ КБ «ПриватБанк» повністю врегульовані, банк не пред`являв до виконання рішення суду про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, право власності на будинок зареєстроване за позивачем, а арешт на будинок, що був накладений у кримінальному провадженні, перестав виконувати своє первісне призначення в кримінальній справі та наразі лише безпідставно обмежує право власності позивача.

Врегулювати питання позасудовим порядком неможливо, а оскільки арешт накладався у зв`язку з обвинуваченням ОСОБА_2 у злочинах останній є належним відповідачем у цивільному спорі, що виник фактично з приводу захисту права власності позивача на нерухоме майно та усунення перешкод у його здійсненні.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України та іншого законодавства щодо захисту права власності, позивач ОСОБА_3 просив скасувати арешт, накладений постановою ст. слідчого прокуратури міста Мукачева (Прокуратурою міста Мукачева) від 25.02.2011 без номера на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 17.03.2023 у відкритті провадження в справі відмовлено з підстави, передбаченої ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи таке процесуальне рішення, суддя суду першої інстанції виходив із того, що зняття арешту з майна належить до компетенції суду, який постановив вирок у кримінальній справі, і це питання слід вирішувати за правилами кримінального судочинства в порядку, передбаченому КПК України (1960 р.).

Позивач ОСОБА_3 оскаржив указану ухвалу як постановлену з порушенням норм процесуального права, доводи апеляції зводяться до такого.

Позивач використав усі можливості вирішити питання в порядку кримінального судочинства, де йому в цьому відмовили, оскільки ані КПК України (1960 р.), ані КПК України (2012 р.) не передбачають для нього, який не був учасником кримінального провадження, права ставити це питання.

З урахуванням повного погашення ОСОБА_2 боргу перед АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на який було арештоване нерухоме майно, арешт майна перестав виконувати своє пряме призначення, підстави для арешту майна перестали існувати.

Попри наявність рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, на підставі якого позивач став його власником, це рішення банк не пред`являв до виконання і державна реєстрації права власності позивача на будинок залишається чинною. ОСОБА_2 не є власником будинку, проте, оскільки майно арештовувалося за його боргами та внаслідок вчинення ним протиправних дій, є належним відповідачем у справі.

Право власності позивача на будинок ніким не заперечується, банк теж не заперечував проти зняття арешту з майна і ніяких вимог щодо нього не має.

Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 08.11.2018 у справі № 643/3614/14, від 08.11.2019 у справі № 450/1411/16, арешт майна, застосований у кримінальному провадженні, повинен виконувати свою функцію і завдання; слідчий, прокурор і слідчий суддя у питанні арешту майна, застосованого в кримінальному провадженні, мають право і повинні діяти лише в рамках відповідного кримінального провадження, а за межами такого провадження КПК України не передбачає процедуру зняття арешту з майна; вимога про звільнення майна з-під арешту, яка ґрунтується на праві власності на майно, виступає способом захисту цього права, виникає з цивільних правовідносин, а власник майна не може бути позбавлений права пред`явити відповідний позов про усунення перешкод, що тривають, у здійсненні цього права (негаторний позов), вирішення якого за правилами кримінального судочинства не передбачене.

Апелянт просить ухвалу судді скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З наявних матеріалів убачається, що постановою ст. слідчого прокуратури м. Мукачева Малицького С.І. від 25.02.2011 у кримінальній справі № 7101811 щодо директора ТОВ «Гламур-тур» ОСОБА_2 порушеній за ознаками злочинів, передбачених ст. 191 ч. 4, ст. 366 КК України, з метою забезпечення відшкодування шкоди та забезпечення цивільного позову накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 01.06.2011 у справі № 1-367/11 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 191 ч. 4 і ст. 366 ч. 2 КК України та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки, зі звільненням від відбування основного покарання за визначених умов, цивільний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто на користь банку з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 1168260,73 грн.

Питання про зняття арешту з будинку АДРЕСА_1 як заходу забезпечення цивільного позову вказаним вище вироком не вирішувалося.

Тим часом, домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного продавцем ОСОБА_2 з покупцем ОСОБА_1 і посвідченим 20.10.2010 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. за реєстровим № 3396, належить на праві власності ОСОБА_1 , станом на 14.03.2023 право власності покупця зареєстровано з 21.10.2010 за записом № 3949 (реєстраційний номер майна 67981).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14.03.2023 зареєстровано обтяження щодо вказаного домоволодіння (арешт нерухомого майна) на підставі постанови прокуратури м. Мукачева від 25.02.2011 (реєстраційний номер обтяження 10915305).

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.05.2022 без номера ОСОБА_2 повністю погасив заборгованість за кредитним договором від 26.06.2007 № MKZ0GA00000026, забезпеченням за яким виступав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 30.03.2022 у справі № 1-367/11, залишеною без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2022, відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту з майна, накладеного постановою ст. слідчого прокуратури м. Мукачева від 25.02.2011 у кримінальній справі № 1-367/11, через відсутність для того підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Листом від 12.05.2022 без номера ПАТ КБ «ПриватБанк» інформувало Мукачівський міськрайонний суд при вирішенні клопотання ОСОБА_1 про зняття арешту з його власності про те, що постановою слідчого прокуратури від 25.02.2011 у кримінальній справі № 1-367/11 арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 накладався в інтересах банку як потерпілого та цивільного позивача, банк не має до ОСОБА_2 жодних претензій з приводу шкоди, присудженої з нього вироком Мукачівського міськрайонного суду від 01.06.2011 у справі № 1-367/11, заборгованість за кредитним договором від 26.06.2007 № MKZ0GA00000026, забезпеченням за яким виступав житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 погасив повністю, а рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2011 у справі № 2-586/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку банк не звертав до виконання через вирішення спірних питань щодо предмета іпотеки (житлового будинку АДРЕСА_1 ) в позасудовому порядку.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.05.2022 у справі № 1-367/11 відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту з майна, накладеного постановою ст. слідчого прокуратури м. Мукачева від 25.02.2011 у кримінальній справі № 1-367/11, оскільки рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2011, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2012, визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_2 із ОСОБА_1 20.10.2010, сторони повернуто в попередній стан.

Таким чином, ОСОБА_1 як особа, право власності якої на домоволодіння АДРЕСА_1 наразі зареєстроване, поставив питання про захист свого права, про усунення перешкод у його здійсненні шляхом скасування арешту цього нерухомого майна, потреба в якому перестала існувати і який перестав виконувати первісно призначену для його застосування функцію (ст. 391 ЦК України та інші норми закону щодо права власності та його захисту).

Такий позов (спір) має цивільно-правовий характер, що відповідає змісту правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах, зокрема, від 08.11.2018 у справі № 643/3614/14 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85743705), від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82637238), від 08.11.2019 у справі № 450/1411/16 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85743694), згідно з яким вимога про звільнення майна з-під арешту, яка ґрунтується на праві власності на майно, виступає способом захисту цього права, виникає з цивільних правовідносин, а власник майна не може бути позбавлений права пред`явити відповідний позов про усунення перешкод, що тривають, у здійсненні цього права (негаторний позов), вирішення якого за правилами кримінального судочинства не передбачене; позови власників майна які, зокрема, не були учасниками кримінального провадження, а відтак не мають процесуальної можливості вирішувати майнові питання за правилами кримінального судочинства, про звільнення майна з-під арешту, про припинення арешту майна, належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Правові позиції Верховного Суду, зміст яких врахував суддя суду першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження в справі (постанови від 30.07.2021 у справі № 185/9002/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98671921, від 01.12.2021 № 272/469/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101873370) нерелевантні, позаяк були сформульовані за інших фактичних і процесуальних обставин, зокрема, коли питання про скасування застосованого щодо майна арешту ставили засуджені, які мали право і можливість вирішувати відповідні питання в рамках кримінального судочинства. Втім, і в цих постановах суд касаційної інстанції зауважував, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України (1960 р.) та завершеного у порядку, передбаченому КПК України (1960 р.); залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Виходячи з наведеного, суддя суду першої інстанції не врахував особливостей процесуального питання, припустився помилки в застосуванні норм процесуального права та без належних для того підстав відмовив у відкритті провадження в справі в порядку цивільного судочинства. Тому беручи до уваги, що вирішення процесуальних питань, які випливають із факту подання позовної заяви, належить до компетенції суду першої інстанції (ст.ст. 23, 184-187 ЦПК України), на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити, оскаржену ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати, справу для продовження розгляду питання про відкриття провадження направити до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 17 березня 2023 року скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 29 травня 2023 року.

Судді