справа № 399/704/22
провадження № 2/399/25/2023
УХВАЛА

12 травня 2023 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шульженко В.В.,

при секретарі судового засідання Берест З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт Онуфріївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє його представник, адвокат Пінчук Ю.В., до Товариства з обмежено відповідальністю"Споживчий центр", треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна та приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Чумак Віталій Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (справа №399/704/22), -

встановив:

В провадженні суду знаходиться вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 08.12.2022 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 09.12.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.01.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

31.03.2023 року від представника ТОВ «Споживчий центр» надійшло заперечення проти вирішення спору в суді в якому представник просила залишити без розгляду вищезазначений позов на підставі п.6 ч.1 ст. 257 ЦПК України, обґрунтовуючи заперечення тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 03.12.2019 року укладено Кредитний договір (оферти) №03.12.2019-100004787 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом 10.1 Договору встановлено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, із яким сторони ознайомились. В п. 10.4 Договору сторони підтвердили, що положення пунктів 10.1-10.3 договору становлять третейське застереження відповідно до чинного законодавства України, дана угода є чинною та посилається на ст.5 ЗУ «Про третейські суди».

При матеріалах справи наявні докази направлення заперечення учасникам справи.

Учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Ознайомившись із зазначеним запереченням представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, предметом якого є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За положеннями п.10.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), на які посилається представник відповідача у запереченні, всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах, щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду.

Крім того за положеннями п.11.8 оферти позичальник підтверджує, що інформація, зазначена в частині 2 статті 12, частині другій статті 13 Законі України "Про захист прав споживачів" йому надана. Для прийняття позичальником усвідомленого рішення та задля зручності надання інформації кредитор до укладення договору надав позичальнику всю необхідну інформацію у обсязі та формі, встановлених Законом України "Про споживче кредитування".

КЦС ВС у справі 743/1481/21 від 19.10.2022 року зазначив, що, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Враховуючи зазначене, обраний позивачем спосіб захисту є захистом прав споживача, як споживача фінансових послуг, який підпадає під дію положень ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.12.2018 у справі № 755/11648/15-ц, кредитні договори, укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому частина 14 статті 6 Закону України "Про третейські суди" вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів", ураховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб споживачів товарів, робіт і послуг.

Також суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18.

Суд вважає, що кредитний договір від 03.12.2019 № 03.12.2019- за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту, позаяк відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, що він пов`язаний зі здійсненням позивачем підприємницької діяльності чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником.

За змістом п.6 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди", до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З огляду на викладене, оскільки вищезазначена оферта містить виключення щодо спорів, щодо захисту прав споживачів на які не може поширюватися юрисдикція постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, відповідно подане представником відповідача заперечення не ґрунтується на положеннях зазначеної оферти та вищезазначених норм законодавства, а тому заявлені вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про відмову у залишенні позову на підставі п.6 ч.1 ст. 257 ЦПК України без розгляду.

Керуючись ст.ст. 260-261, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні вимоги представника відповідача про залишення позову без розгляду, викладеної у запереченні проти вирішення спору в суді, відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області В.В. Шульженко