ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8537/23 Справа № 212/857/23 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 28 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У лютому 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач підписала з Банком Заяву № б/н від 23.01.2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який був збільшений до 4 500,00 гривень.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до Договору, яка станом на 10.01.2023 року становить 13 825,36 грн., з яких 4 500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9 325,36 грн. заборгованість за відсотками.

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13825,36 грн. за кредитним договором та витрати понесені на сплату судового збору в сумі 2684,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2023 позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.01.2008 року в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок та витрати зі сплати судового збору в розмірі 873,62 гривні. В решті позовних вимог відмовлено.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», будучи незгодним з судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що у даній справі відповідач не оспорювала укладення кредитного договору, тому не має підстав для застосування правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Позивач наголошує на тому, що в Заяві-анкеті від 23.01.2008 , яка особисто підписана відповідачем сторони погодили базову процентну ставку 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, тип карти «Універсальна, 55 днів», порядок погашення заборгованості, а відтак сторони при укладені кредитного договору погодили усі істотні умови договору, тому суд не мав підстав відмовляти у позові в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції цілком проігнорував усталену судову практику Верховного Суду, відповідно до якої, наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і в цій частині не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення процентів за користування кредитними коштами, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 січня 2008 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, з метою отримання банківських послуг.

У Анкеті-заяві від 23 січня 2008 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.29).

Позивач зазначає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» були доступні для ознайомлення відповідачу на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ та складають між ними договір приєднання.

З наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 23.01.2008 року, вбачається, що відповідач погодився з умовами якими передбачена базова процентна ставка в місяць 1,9 % на місяць, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менш ніж 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = пеня(1)+ пеня(2), де пеня(1) базова процентна ставка за договором/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня(2) 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 гривень більше. (а.с. 30).

Встановлено, що відповідачу 12.12.2007 року була видана кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2011 року, 25.01.2012 року картка № НОМЕР_2 з терміном дії до грудня 2015 року, 18.03.2014 року картка № НОМЕР_3 з терміном дії до січня 2018 року (а.с.28).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача № НОМЕР_1 , 23.01.2008 встановлено кредитний ліміт 500,00грн.. В подальшому відбувалися зміни кредитного ліміту, а саме: 09.04.2011, 10.04.2011 кредитний ліміт збільшено до 600,00 грн.; 18.02.2012 кредитний ліміт збільшений до 800,00 грн.; 02.02.2013 кредитний ліміт збільшений до 2000,00 грн.; 18.09.2013 кредитний ліміт збільшений до 3000,00 грн.; 15.11.2013 кредитний ліміт збільшений до 4500,00 грн.; 16.01.2020 кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн. (а.с.27).

Відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою за договором № б/н станом на 11 січня 2023 року заборгованість погашав не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, пенею, комісією та штрафами (а.с.18-26).

Згідно з наданим банком розрахунком, відповідач станом на 10 січня 2023 року має заборгованість 13825,36 грн , яка складається з : 4500,00 грн тіло кредиту; 9325,36 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-17).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи вимоги Банку, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 500 грн., виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі вимог частини другої статті 530 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 9 325,36 грн., суд виходив з того, що наданими позивачем доказами не доведено, що при укладені договору сторони погодили розмір процентної ставки.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами позивача в частині наявності підстав для стягнення процентів, з огляду на таке.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, Банком на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками надані наступні докази: розрахунок заборгованості (а.с.6-17), довідка про зміну умов кредитування (а.с.27); довідка про надання відповідачу трьох кредитних карток Універсальна, строк дії останньої картки 01/18 (а.с.28); Заява про укладення договору про надання банківських послуг, яка особисто підписана позичальником 23.01.2008 (а.с.29) та де зазначена базова процентна ставка на час підписання договору 1,9%; Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де також зазначена базова % ставка в місяць 1,9 %, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році (а.с.30); Умови та правила надання банківських послуг (а.с.31-36); ксерокопія паспорта позичальника ОСОБА_1 (а.с.41); виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 23.01.2008 по 15.10.2021 (а.с.8-26).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані позивачем докази зокрема: Заява та довідка про умови кредитування, які особисто підписані відповідачем ОСОБА_1 23.01.2008зазначена базова процентна ставка 1,9% на місяць, підтверджують їїприєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Заяву та довідку про умови кредитування, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їйумовами кредитування, тобто булаобізнаназ умовами на яких отрималанаданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору ів частині сплати відсотків за користування кредитними коштами.

У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту, також заборгованість за простроченими відсотками в сумі 9 325,36 грн. станом на 10.01.2023 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

З позовної заяви вбачається, що позивач нарахував відповідачу борг за прострочені проценти в розмірі 9325,36 грн. станом на 10.01.2023 року, строк дії останньої отриманої відповідачем кредитної карти закінчився 31 січня 2018 року, отже з 01.02.2018 року Банк не має права нараховувати проценти за кредитом та з цього часу має право на стягнення неустойки в порядку статті 625 ЦК України, проте таких вимог не заявлено.

Відповідно до положень ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Так з наданого позивачем Розрахунку заборгованості станом на 30.09.2020 встановлено, що заборгованість відповідача за відсотками на прострочену заборгованість становить 221 514,66 грн., а станом на 01.02.2018 заборгованість становила 35 264,72 грн. (а.с.14-15).

З розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023 року Банк нарахував заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 9325,26 грн. (а.с.16).

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 9325,36 грн. підлягає повному задоволенню, а рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом б/н від 23.01.2008 року.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 2684 грн. (а.с.48).

Оскільки, з урахуванням стягнення судом апеляційної інстанції процентів за користування кредитом та стягнення судом першої інстанції заборгованості за тілом кредита, позовні вимоги Банку до ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 2684 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 4026 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позов стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 873,62 грн., та оскільки з урахуванням апеляційного перегляду справи позов задоволено повністю, відповідно рішення суду в частині стягнутого судового збору підлягає зміні в частині збільшення розміру судового збору з 873,62 грн. до 2684 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року в частині відмови Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками - скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рах. № НОМЕР_5 , МФО №305299, заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 9325,36 грн. та 4026 грн.судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року в частині стягнутого судового збору зміни, збільшивши розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 873,62 грн. до 2684 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: