УХВАЛА

29.11.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

27.11.2023, до подання позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У заяві про забезпечення позову заявник вказала, що заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/3727/22 від 23.05.23 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зокрема, визнано квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, та здійснено її поділ по частці в праві власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за кожною із сторін. Рішення суду набрало законної сили.

Вищевказана квартира була придбана за договором купівлі-продажу з умовою від 29.05.2017. Сторонами договору були: продавець - ОСОБА_3 , покупцем - колишній чоловік заявника ОСОБА_2 . Одночасно з укладенням цього договору між вказаними сторонами були укладені супутні договори, а саме: договір позики на суму 263 700,00 грн, що на момент укладення договору становило еквівалент 9000 євро, та з метою забезпечення вказаного договору позики також укладено договір іпотеки із застереженням вимог іпотеко держателя від 29.05.2023, предметом якого є вказана квартира. Тобто, ОСОБА_2 , у зв`язку з придбанням квартири, також оформив на себе боргові та іпотечні зобов`язання.

Під час судового провадження щодо поділу майна подружжя в межах справи №296/3727/22 питання поділу боргових зобов`язань не розглядалось, оскільки не було спірним. Заявник ніколи не заперечувала, що борг, оформлений на ОСОБА_2 , є їхнім спільним і таким, що виник в інтересах сім`ї для придбання спільної квартири, а тому відповідних вимог щодо визнання боргу спільним і його поділ ОСОБА_1 не заявляла.

ОСОБА_1 вказує, що вона неодноразово зверталась до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням повідомити про стан виконання боргових зобов`язань для вирішення питання про його належне виконання, однак такі звернення залишились без відповіді.

В ході апеляційного розгляду справи про поділ майна подружжя ОСОБА_1 стало відомо, що вищезазначене боргове зобов`язання виконувалось ОСОБА_2 неналежним чином та по ньому існує заборгованість. На прохання повідомити про розмір заборгованості по договору позики, щоб вжити негайних заходів по виконанню боргового зобов`язання в повному обсязі, адвокат Шермана В.Р. вказав, що його клієнту не вигідно повідомляти ОСОБА_1 про розмір боргу. Таку ж позицію зайняв і ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що на підставі вищевказаних судових рішень ОСОБА_1 стала співвласником квартири, обтяженої іпотечним зобов`язанням, яке не припинилось, вона вважає себе солідарним боржником та іпотекодавцем у відповідних зобов`язальних правовідносинах і бажає добросовісно, належним чином, виконати, зокрема, боргове зобов`язання, задля не допущення звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не визнають її права на вступ у відповідні правовідносини, ігнорують її звернення, не повідомляють рахунок, на який передбачено перерахування коштів на погашення боргу, не повідомляють стан виконання боргового зобов`язання, чим створюють перешкоди у належному виконанні ОСОБА_1 боргового зобов`язання.

Заявник вказує, що між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує спір щодо її статусу у відповідних правовідносинах. Позикодавець та іпотекодержатель ОСОБА_3 та позичальник та іпотекодавець ОСОБА_2 мають спільну недобросовісну позицію, яка полягає у неприйнятті від ОСОБА_1 виконання боргового зобов`язання, яке вона вважає спільним з ОСОБА_2 , що може мати наслідком звернення ОСОБА_3 стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1 , співвласником якої ОСОБА_1 стала, та безпідставно позбавити її частки в праві власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Тому ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з позовом про визнання її солідарним боржником та іпотекодавцем за договорами позики та іпотеки із застереження вимог іпотекодержателя та припинення відповідних правовідносин шляхом виконання боргового зобов`язання, а також стягнення з солідарного боржника частини виконаного зобов`язання в регресному порядку.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд доходить наступного висновку.

Положеннями ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання її солідарним боржником та іпотекодавцем за договорами позики та іпотеки із застереження вимог іпотекодержателя та припинення відповідних правовідносин шляхом виконання боргового зобов`язання, а також стягнення з солідарного боржника частини виконаного зобов`язання в регресному порядку

З матеріалів, доданих до заяви, встановлено, що 29.05.2017 між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, за умовами пункту 1 якого, позикодавець передав позичальнику у власність гроші сумі 263700,00 грн, що на момент укладення цього договору становить еквівалент 9000 євро, на умовах, викладених в цьому договорі, а позичальник приймає ці гроші та зобов`язується повернути суму грошей, що не може бути менше суми еквівалентної 9 000 євро, у встановлений термін.

29.05.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за нотаріальною згодою його колишньої дружини ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 29.05.2017 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я за реєстровим №5483. У відповідності з п.1.1 договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню позики у розмірі 263 700,00 грн, передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань по поверненню позики ОСОБА_3 має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Аналіз вказаних вимог процесуального законодавства свідчить про те, що словосполучення «із приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав; виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; оскільки спір у справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, провадження №12-73 гс 20 та постанові Верховного Суду від 13.10. 2021 у справі справа №761/46980/19, провадження № 61-10674 св 21.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позву, яка подана до подання позовної заяви, заявник не врахувала, що спірна квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка територіально відноситься до Корольовського району м. Житомира, тому позов щодо виконання зобов`язань за договором іпотеки, предметом якого є зазначена квартира, повинен пред`являтися за правилами виключної підсудності - за місцезнаходженням майна, до Корольовського районного суду м. Житомира.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підсудна Корольовському районному суду м. Житомира.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Частина 1 ст.378 ЦПК України передбачає, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції є порушенням процесуального закону та є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким чином, оскільки за предметом майбутнього позову, який має намір пред`явити ОСОБА_1 , та в забезпечення якого подана дана заява, справа розглядається судом за правилами виключної підсудності - за місцем знаходження об`єкту нерухомого майна, а заява про забезпечення позову, яка подається до подання позовної заяви, подається до суду за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, спірна квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка територіально відноситься до Корольовського району м. Житомира, тому заява підлягає передачі за підсудністю до зазначеного суду.

Керуючись статтями 30, 31, 150, 153, 260, 261 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - направити за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира (10014, м. Житомир, майдан Соборний, 1).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.А. Воробйова