ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3809/22 Номер провадження 22-ц/814/3599/23Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження в м. Полтава апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Статівки Олександра Євгеновича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2023 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання малолітніх дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2006 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис за № 988.

Від даного шлюбу сторони мають дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказала, що з грудня 2021 року сімейне життя між ними погіршилося через несумісність характерів та відсутність спільних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та поваги і припинення шлюбних відносин. Постійні конфлікти спричинили неприязні взаємовідносини, між ними виникають сварки, свідками яких є доньки, що впливає на їх психічний стан та додає їм душевних страждань. Шлюб між ними існує формально, спільно як подружжя не проживають із грудня 2021 року. Вважає, що за таких обставин подальше спільне сімейне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливе.

Зазначила, що діти знаходяться на її повному утриманні та забезпеченні, відповідач у добровільному порядку грошові кошти на утримання доньок не надає. Вказала, що він неофіційно працює та має постійний дохід у розмірі від 40000 до 60000 грн. на місяць. Майновий спір між ними відсутній.

Враховуючи викладене просила розірвати шлюб укладений з відповідачем та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати про правничу допомогу у розмірі 17 025 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 02 вересня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, м. Харкова, актовий запис за № 988.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 липня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн. та у відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу в розмірі 2500,00 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що шлюбні відносини між сторонами є припиненими, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд вказав, що позивач не надала належних та допустимих доказів майнового стану відповідача, який дозволив би йому сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 5000 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття, тому прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім того, зазначено, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу у розмірі 17025 грн. з огляду на предмет та підстави позову є надмірною та завищеною, тому суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку в частині стягнення аліментів та витрат на професійну правничу допомогу оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Статівка Олександр Євгенович, просив його у відповідних частинах скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при зверненні до суду ОСОБА_1 було заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, що є визначеним законом правом стягувача аліментів, тому висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позивачем аліментів у розмірі 5000 грн. та визначення судом аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від доходів ОСОБА_2 не ґрунтується на вимогах закону.

Окрім того, вказано, що суд безпідставно зменшив розмір понесених витрат на правову допомогу, оскільки умовами договору про надання правової допомоги фіксований розмір гонорару визначений у сумі 17025 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2023 року в частині розірвання шлюбу та стягнення судового збору не оскаржується, тому у відповідній частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2006 року позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, м. Харків, актовий запис за № 988, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2006 року (а.с. 27).

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 33-34).

Факт проживання дітей разом з матір`ю та знаходження на її утриманні сторонами не заперечується.

Задовольняючи позовні вимоги частково та визначаючи аліменти у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала до матеріалів справи доказів щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п?ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов?язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів (частка від доходу чи тверда грошова сума) визначається позивачем, тобто тим з батьків, разом з яким проживає дитина, а розмір аліментів визначається судом, виходячи із заявлених позовних вимог та з урахуванням обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції без врахування вказаних норм закону, що підлягали застосуванню, вийшовши за межі позовних вимог, з власної ініціативи визначив спосіб стягнення аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, без врахування заявлених позивачем позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст. 182 СК України та роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_2 не працює, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки.

Доказів, які б підтверджували його майновий стан, стан здоров`я чи наявність на утриманні інших осіб матеріали справи не містять.

Відповідно до довідок про доходи за № 6 та № 7 від 15.02.2023 року, ОСОБА_1 працює лікарем-невропатологом у КНП «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради, розмір нарахованої заробітної плати за період з січня 2022 року по грудень 2022 року склав 97137,54 грн. у січні 2023 року позивачу було нараховано 16388,20 грн. (а.с. 19-170).

Разом з тим, факт не працевлаштування ОСОБА_2 не спростовує його обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей.

Судом апеляційної інстанції враховано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів його майнового стану, беручи до уваги найвищі інтереси дітей, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у мінімальному рекомендованому розмірі визначеному законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2100 грн., з 1 липня - 2201 грн., з 1 грудня - 2272 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 грн., з 1 липня - 2744 грн., з 1 грудня - 2833 грн., а згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2272 грн., дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2833 грн., а на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 2272 грн.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22.

Щодо витрат розміру витрат на правову допомогу надану ОСОБА_1 адвокатом Статівка О.Є. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем в обґрунтування вимог про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 17025 грн., було надано суду копію договору про надання правової допомоги № 21/02-22-1 від 21.02.2022 року (а.с. 39-41), Акт прийому-передачі наданої правової допомоги (адвокатських послуг) від 08.07.2022 року (а.с. 42).

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У п. 4.1 договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 та адвокат Статівка О.Є. визначили розмір гонорару у сумі 17025 грн.

Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Даний правовий висновок викладено у постанову Верховного Суду від 27 квітня 2023 року справа № 755/11605/21, провадження № 61-11935св22.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, беручи до уваги складність справи та час витрачений адвокатом для надання правової допомоги, керуючись принципом справедливості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 1, 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Статівки Олександра Євгеновича задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2023 року в частині стягнення аліментів та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2833 грн. та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 2272 грн. щомісячно, починаючи з 12.07.2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин