Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 755/6632/22

провадження № 61-2585св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

(далі - АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України») про стягнення несвоєчасно виплачених при звільненні заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсаційних виплат.

Представник відповідача подав заяву про закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а є суто корпоративним спором, адже позивач є членом правління згідно з контрактом та вимагає компенсаційні виплати

і моральну шкоду саме як член правління, повноваження якого передбачені Законом України «Про акціонерні товариства», визначені у Статуті, Положенні про правління, контракті, додатковій угоді, укладеними на виконання Закону України «Про акціонерні товариства» не керівником відповідача, а головою наглядової ради.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року клопотання представника АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про закриття провадження у справі задоволено. Провадження у справі № 755/6632/22 закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, та вважав, що у правовідносинах, які виникли між сторонами немає порушення трудового права позивача, адже спірні правовідносини насамперед є корпоративними, оскільки ґрунтуються на повноваженнях щодо управління товариством. Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що цей спір є корпоративним спором, підсудність якого відноситься до господарської юрисдикції.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що правовідносини у цій справі та у справі № 510/456/17 не є подібними, оскільки у справі, яка переглядається, правовідносини виникли щодо стягнення невиплачених сум заробітної плати, а у справі № 510/456/17 - щодо незаконного звільнення. За таких обставин апеляційний суд вважав, що правовий висновок викладений

у справі № 510/456/17, не підлягає застосуванню у цій справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

24 лютого 2023 року АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року та залишити в силі ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від

24 листопада 2022 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, про що також вказано

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 510/456/17, що правильно врахував суд першої інстанції, оскільки спірні правовідносини є корпоративними. Заявник також вказує, що між сторонами не виникло ніяких трудових відносин. Позивач не був і не є працівником компанії.

Доводи інших учасників справи

23 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду м. Києва.

05 квітня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що 29 квітня

2022 року між АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» і ОСОБА_1 укладено контракт № 6, відповідно до якого його обрали до складу правління АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» рішенням Наглядової ради від 28 квітня 2022 року № 23/2022 з терміном дії контракту - на період воєнного стану в Україні та упродовж трьох місяців з дня припинення воєнного стану в Україні.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення несвоєчасно виплачених при звільненні заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсаційних виплат.

Розгляд корпоративних спорів відповідно до пункту 3 частини першої статі 20 ГПК України відноситься до господарської юрисдикції. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Із цього питання існує усталенна судова практика, в тому числі і викладена

у постановах Великої Палати Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 510/456/17 зазначено, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в нормах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Зважаючи на це, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд,

з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав

у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 12 жовтня 2010 року

№ 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням ТОВ «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах не трудових,

а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним. У зв`язку з цим «усунення» відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності.

Водночас Верховний Суд вважає, що вказані правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Конституційного Суду України не можуть бути застосовані у цьому випадку з огляду на таке:

На законодавчому рівні з-під врегулювання трудового законодавства було виведене питання щодо обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів керівного та виконавчого органу господарського товариства як такі, що здійснюються в межах реалізації повноважень на управління товариством. Саме такі правовідносини з огляду на предмет спору та деталізацію позовних вимог і були предметом розгляду

у зазначених судових справах. У цій справі предмет розгляду відмінний від вищевказаних.

Позивач, реалізуючи своє право на вибір предмета судового захисту, зазначив, що подав позов, у якому немає вимоги стосовно управління товариством, а сам позов обмежений суто вимогою про стягнення грошових коштів, які мали бути виплачені при припиненні між сторонами трудових правовідносин. За таких умов ці вимоги в жодному разі не можуть бути визначені як вимоги, що стосуються реалізації права управління товариством, а отже, як такі, що належать до господарської юрисдикції.

Апеляційний суд, установивши, що заявлений позов стосується суто вимог про стягнення грошових коштів, які мали бути виплачені при припиненні між сторонами трудових правовідносин, а не вимог, що стосуються реалізації права управління товариством, зробив обґрунтований висновок про те, що ця справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Верховний Суд не може прийняти до уваги аргументи касаційної скарги стосовно того, що між сторонами не існувало трудових правовідносин. Як було зазначено, позивач заявив вимогу про стягнення коштів, які підлягають сплаті виключно за умови існування трудових правовідносин між сторонами, а обґрунтованість чи необґрунтованість таких вимог може бути оцінена судом лише за результатами розгляду справи по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов