Справа № 442/6571/22 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/3186/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового розслідування, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового розслідування.

В обґрунтування позову покликався на те, що у провадженні СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000367 від 07 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, де йому надано статус потерпілого.

Позивач зазначав, що не дивлячись на численні клопотання щодо проведення процесуальних дій, дізнавач СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкий Р.О. жодних дій по розслідуванню провадження не вчиняв і провадження фактично не розслідувалося та відповідно до постанови від 24 грудня 2021 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, котре виражається в умислі на нанесення тілесних ушкоджень, оскільки в діях ОСОБА_2 наявні ознаки необхідної оборони, при тому потерпілого про таке завершення досудового розслідування повідомлено не було.

Вказував, що не погоджуючись з таким рішенням він звернувся до слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області зі скаргою про скасування постанови дізнавача від 24 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000367 від 07 жовтня 2021 року за фактом нанесення йому легких тілесних ушкоджень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, яка була задоволена та відповідно до Ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2022 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 0000367, матеріали якого скеровано до Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Стверджував, що згідно зазначеної Ухвали слідчим суддею було чітко зазначено, що дізнавачем проігноровано наявний в матеріалах кримінального провадження висновок експерта, яким підтверджено наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень, не перевірено належним чином усіх обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки зібраним доказам, знехтувано обов`язок, встановлений законодавцем щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження.

Також зазначав, що з моменту відновлення досудового розслідування дізнавач СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкий Р.О. не розслідував провадження з моменту скасування постанови про закриття кримінального провадження, тобто з 10 лютого 2022 року слідчих та процесуальних дій не проводилось, у зв`язку з чим він звернувся зі скаргою на бездіяльність дізнавача Легкого Р.А. та відповідно до ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С. від 12 серпня 2022 року бездіяльність дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А. щодо не проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000367 від 07 жовтня 2021 року визнано протиправною.

Крім цього вказував, що його представник ОСОБА_3 зверталась в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на постанову про відмову в задоволенні клопотання щодо проведення одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_4 та проведенням за її участю слідчого експерименту та відповідно до Ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С. від 27 вересня 2022 року постанову про відмову в задоволенні клопотання про проведення одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_4 та проведення слідчого експерименту за її участі, скасовано та зобов`язано дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Легкого Р.А. провести вказані слідчі дії за участі адвоката Зварич Н.Т.

Звертав увагу суду, що станом на 18 жовтня 2022 року досудове розслідування кримінального провадження №0000367 від 07 жовтня 2021 року не проводиться взагалі, з часу скасування постанови про закриття кримінального провадження, тобто з 10 лютого 2022 року не проведено жодної слідчої чи процесуальної дії.

На думку позивача, внаслідок неправомірних дій та бездіяльності дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А. йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у постійних моральних стражданнях, постійних переживаннях, нервових зривах і стресах, і, як наслідок, постійному погіршенні стану здоров`я, так як він є пенсіонером за віком, тому усі стреси, переживання, страждання в цьому віці переносяться набагато важче та провокують інші захворювання.

Внаслідок таких постійних нервових стресів і моральних страждань, умисним приниженням його органом, який здійснює досудове розслідування через не проведення досудового слідства, у нього погіршився стан здоров`я, що призвело до гіпертонічної хвороби III ступеня і великого ризику IV ступеня, та 17 серпня 2022 року його було госпіталізовано до кардіоголічного відділення КНП Дрогобицька міська лікарні» через гострий інфаркт міокарда по передньо-перегородково-верхівковій та боковій ділянці лівого шлуночка, де він перебував на стаціонарному лікуванні до 24 серпня 2022 року та 19 серпня 2022 року йому було проведено стентування.

З того часу він потребує постійного спостереження у кардіолога та відповідного лікування. Таке погіршення стану здоров`я спричинило зокрема ігнорування Через постійні стреси і не проведення досудового розслідування, у потерпілого появилось відчуття постійної невпевненості, незахищеності, неможливості реалізації прав та законних інтересів, неможливості спрогнозувати свої дії, подальші наслідки, розпланувати подальший хід життєвих подій, адже особа, яка нанесла йому тілесні ушкодження, відчуваючи свою цілковиту безкарність, залишається непокараною.

Просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, завдану незаконними рішеннями та бездіяльністю органами досудового розслідування. Визначену суму моральної шкоди у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання, так як на лікування перенесеного гострого інфаркту міокарда, ним були затрачені кошти в сумі 56 523 грн.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, про відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового розслідування - задоволено частково.

Відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 35000 (тридцять п"ять тисяч) грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду оскаржив представник Головного управління Національної поліції у Львівській області Лазорко Ігор.

В апеляційній скарзі звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів щодо наявності по відношенню до позивача обставин, про які йдеться у диспозиції ч.1 ст.1176 ЦК України.

Вважає відсутніми підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, за відсутності причинного зв`язку між прийняттям слідчим та дізнавачем відповідних постанов у кримінальному провадженні і настанням шкоди.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2022 року в частині задоволених вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 травня 2023 року, є дата складення повного судового рішення 26 травня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що дізнавачем СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легким Р.А. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №№0000367 від 07 жовтня 2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Позивач ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні є потерпілим.

Постановою дізнавача від 24 грудня 2021 року СД Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Легкого Р.А. кримінальне провадження за №0000367 від 07 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку із відсутністю суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, котре виражається в умислі на нанесення тілесних ушкоджень, оскільки в діях ОСОБА_2 наявні ознаки необхідної оборони.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2022 (справа № 442/293/22, провадження № 1-кс/442/110/2022) скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А. від 24 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000367 від 07 жовтня 2021 скасовано; матеріали кримінального провадження №0000367 від 07 жовтня 2021 року скеровано до Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

В обґрунтування даної ухвали слідчий суддя зазначив, що дізнавачем проігноровано наявний в матеріалах кримінального провадження висновок експерта, яким підтверджено наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень, не перевірено належним чином усіх обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки зібраним доказам, знехтувано обов`язок, встановлений законодавцем щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження.

Відповідно до Ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 серпня 2022 року (справа № 442/293/22, провадження № 1-кс/442/1192/2022) скаргу представника потерпілого адвоката Зварич Н.Т. задоволено; визнано протиправною бездіяльність дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А. щодо не проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000367 від 07 жовтня 2021.

В обґрунтування даної ухвали слідчий суддя зазначив, що дізнавачем проігноровано висновок слідчого судді, викладений в ухвалі від 10 лютого 2022 року щодо неповноти досудового розслідування.

Відповідно до постанови про відмову в задоволенні клопотання від 02 вересня 2022 року представнику потерпілого адвокату Зварич Н.Т. відмовлено в клопотанні щодо проведення одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2022 року (справа № 442/293/22, провадження № 1-кс/442/1458/2022) скаргу представника потерпілого адвоката Зварич Н.Т. задоволено; скасовано постанову дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А. від 02 вересня 2022 року щодо відмови в задоволенні клопотання про проведення одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_4 . Зобов`язано дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А. провести одночасний допит між потерпілим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_4 та провести слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_4 в присутності адвоката Зварич Н.Т.

Згідно витягу з історії хвороби № 05686 у ОСОБА_1 діагностовано гіпертонічну хворобу III ступеня і великого ризику IV ступеня, та 17 серпня 2022 року його було госпіталізовано до кардіоголічного відділення КНП Дрогобицька міська лікарня» через гострий інфаркт міокарда по передньо-перегородково-верхівковій та боковій ділянці лівого шлуночка, де він перебував на стаціонарному лікуванні до 24 серпня 2022 року та 19 серпня 2022 року йому було проведено стенування.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті-така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. (стаття 1175 ЦКУ).

Звертаючись до проблематики врегулювання деліктних відносин з участю держави Україна, Конституційний Суд України в рішенні від 30 травня 2001 р. у справі №1-22/2001 за конституційним зверненням ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» зазначив, зокрема, таке: «…Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави (ст. 3, 16, 22). Така відповідальність не зводиться лише до політичної чи моральної відповідальності публічної влади перед суспільством, а має певні ознаки юридичної відповідальності держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків». І далі: «... ст. 152 Конституції України зобов`язує державу відшкодовувати матеріальну чи моральну шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Відшкодовується також державою завдана безпідставним осудженням шкода у разі скасування вироку суду як неправосудного (ст. 62 Конституції України)».

Відповідно до ППВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 р. № 9, в п. 16 якої вищий судовий орган України звертає увагу на те, що суди повинні суворо дотримуватися передбаченого ст. 56 Конституції України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, судова колегія відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування, які неодноразово мали місце в ході досудового розслідування кримінального провадження, внаслідок чого позивачу було спричинено моральну шкоду. Так, посадові особи органів досудового розслідування Львівської області, реалізуючи свої повноваження, не вжили заходів для належного забезпечення реалізації процесуальних прав потерпілого у кримінальному провадженні №0000367, що змушувало останнього вживати додаткових заходів, спрямованих на захист своїх прав. У кримінальному провадженні № №0000367 дізнавачем було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке в подальшому було скасовано, однак дізнавач проігнорував висновок слідчого судді, викладений в ухвалі від 10 лютого 2022року щодо неповноти досудового розслідування та продовжив вчиняти бездіяльністю та не проводив досудове розслідування, внаслідок чого Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 серпня 2022 року визнано протиправною бездіяльність дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А. щодо не проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000367. Наведене змушувало позивача вживати додаткових заходів, спрямованих на захист своїх прав.

В той же час, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в сумі 35000 гривень.

Такий розмір моральної шкоди, з урахуванням фактичних обставин справи, є завищеним і не є адекватним глибині страждань яких зазнав ОСОБА_1 під час розслідування кримінального провадження №0000367, за фактом спричинення йому легких тілесних ушкоджень(ч.1 ст.125 КК України).

Відсутній також причинний зв`язок між діями посадових осіб СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області та захворюванням яким хворіє позивач.

Дійсно, посадовими особами СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області тривалий час проводилося досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні, в судовому порядку було визнано протиправною бездіяльність дізнавача СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Легкого Р.А., щодо не проведення слідчих та процесуальних дій чим безумовно було спричинено моральну шкоду потерпілому.

Однак визнання в судовому порядку протиправною бездіяльністю посадових осіб Дрогобицького РВП ГУ НП щодо не проведення тих чи інших слідчих не є підставою для відшкодування моральної шкоди в сумі 35000 гривень.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь позивача в сумі 10 000 гривень.

Визначаючи розмір моральної шкоди на користь ОСОБА_6 в сумі 10 000 гривень судом враховується і нинішній стан Держави Україна, яка вже другий рік поспіль знаходиться в стані війни з росією і режим економії коштів задля перемоги над ворогом є як ніколи актуальним.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 150 000 гривень моральної шкоди та розмір моральної шкоди в сумі 35 000 гривень, визначений судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні в даному випадку є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Львівській області підлягає до часткового задоволення, шляхом зміни рішення в частині визначеного судом першої інстанції розміру заподіяної моральної шкоди.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задовольнити частково

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2022 року змінити.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 10 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.