Справа № 372/3535/23
Провадження № 2-1346/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

за участю відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2023 року позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_1 . Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено електронний кредитний договір, відповідно до якого, відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 20 000,00 грн. в своє чергу позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, однак відповідачка вчасно не виконувала свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість. В подальшому ТОВ «Авентус Україна» відступило своє право вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», в тому числі і за кредитним договором № 4817449 від 23.09.2021 року. Оскільки відповідача ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 69 665,27 грн., також просить стягнути з відповідачки суму сплаченого судового збору при подачі позову в розмірі 2 147,00 грн.

04.08.2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, подав відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням чого просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимоги заперечила в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Подала до суду відзив на позовну заяву в якому також заперечила проти позову. Пояснила, що вона частково сплачувала тіло кредиту, однак не в повному обсязі.

Вислухавши відповідачку, перевіривши та дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВАРИТСВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 870 від 28.02.2017 року, видане Національним банком України. Також, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017р. №756.

23.09.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4817449 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов Кредитного договору: Сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000 грн. (п. 1.3. Кредитного договору); Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (23.10.2021) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору).

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача.

Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 18 квітня 2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» , як фактором, було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так з матеріалів справи вбачається, що 23.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредит № 4817449. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складала 20 000 гривень, строк кредиту 30 днів, дата повернення 23.10.2021 року. При цьому процентна ставка визначена в умовах договору складала 0.9% на день до прострочення платежу та 1,90 % на день у раті прострочення.

Відповідачка здійснила 23.10.2021 року (тобто в строк погашення кредиту) часткову оплату тіла кредиту в розмірі 5 700 гривень. Згодом 22.11.2021 року відповідачкою також була здійснена оплата тіла кредиту в розмірі 11 400 гривень. В подальшому вона не мала фінансової можливості здійснювати оплати, проте жодним чином не ухилялась від остаточного виконання своїх зобов`язань. Таким чином відповідачкою було частково виконано кредитний договір та повернуто тіло кредиту в розмірі 17 100 гривень. Таким чином борг за кредитним договором складає 2 900 гривень.

Позивач для вирахування строку протягом якого нараховуються проценти застосував строк у 30+90 календарних днів, пояснюючи це автоматичною пролонгацією кредитного договору.

З такою позицією неможливо погодитись через те що умовами Кредитного договору було визначено, що кредитні кошти надаються відповідачу на строк 30 днів, зі сплатою 0.9% на день то прострочення платежу та 1,90 % на день у разі прострочення. Строк кредиту - 30 днів.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) від 04 липня 2018 року та в справі № 310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на втримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Отже з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за Кредитним договором проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти. Будь-які автоматичні пролонгації без згоди на це сторони договору вважаю таким, що суперечать законодавству, жодних доказів щодо згоди відповідачки на продовження строку кредитування позивачем надано не було.

Також позивачем не додано до матеріалів справи належних доказів направлення відповідачці текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам Кредитного договору.

Також щодо розміру проценту стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Отже, на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1, 2, п. 5 ч. З, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Тобто, з правового змісту вказаної норми вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

У вказаному Кредитному договорі, процентна ставка у разі порушення умов договору встановлена в розмірі 1,9% від суми несплаченого платежу за кожний день такого порушення, що є непропорційною сумою компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором, відповідно до розміру тіла кредиту, тобто свідчить про несправедливі умови.

Виходячи з викладеного, застосування таких умов договору порушує передбачені ЦК України та Конституцією засади добросовісності, справедливості та розумності.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати позикодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Враховуючи ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не повинна перевищувати 15 відсотків суми простроченого платежу.

Враховуючи викладене, вважаю, що наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості по кредиту є таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому суд не повинен приймати його до уваги, як належний та допустимий доказ.

Таким чином вважаю, що загальна сума простроченого платежу з врахуванням сплати розмірі 5700 гривень станом на дату закінчення кредитного договору складала 14300 гривень. Таким чином максимальна сума процентів не повинна перевищувати 2145 гривень (14300грн х 15%/100%).

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити наступне.

Позивачем заявлено вказані вимоги за період з квітня 2022 року по червень 2023 року включно. При цьому Позивачем не враховано пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, з огляду на вказану норму ЦК України, а також з урахуванням того, що договір факторингу між Позивачем та ТОВ «Авентус Україна» був укладеній 18 квітня 2023 року, тобто після початку введення воєнного стану в Україні, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, з урахуванням порушень допущених позивачем при розрахунку процентів та помилково застосованим ним розмір заборгованості, зокрема позивачем не враховані сплачені відповідачкою кошти, не вірно обчислений строк нарахування процентів та не враховано законодавство що регулює спірні правовідносини), також при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних позивач не врахував положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, на підставі яких нарахування інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованим за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час розгляду справи, від повного, всебічного та об`єктивного встановлення судом обставин щодо наявності та розміру заборгованості за кредитом позивач ухилився.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язань сплатити визначених позовом коштів, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обов`язку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 251-253, 258, 261, 264, 267, 525, 526, 543, 549, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко