П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року м. Київ

Справа №381/2289/22

Провадження № 22-ц/824/12672/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 22 листопада 2023 року

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Губар Антоном Леонідовичем, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів дарування договорами купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів дарування договорами купівлі-продажу та визнання права спільної власності.

Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та 31 сепрня 2022 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява з документами на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просив визнати договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. 29.12.2014 року та внесений до реєстру за № 3238, договором купівлі-продажу; визнати договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. 29.12.2014 року та внесений до реєстру за № 3239, договором купівлі-продажу; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці кожного на земельну ділянку кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці кожного на земельну ділянку кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач та ОСОБА_2 з 24.12.1999 року по 25.05.2022 року перебували в шлюбі.

16.12.2013 року з відповідачем, від імені якої діяв позивач ОСОБА_1 , за рахунок спільних коштів подружжя в розмірі 105500,00 гривень було придбано 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер :09:014:0153 пл. 0,05 га.

У вересні 2014 році на замовлення відповідача ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку було поділено, в результаті чого з відповідача було виділено земельну ділянку кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га з цільовим призначенням 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Іншими співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок, які належать до домоволодіння АДРЕСА_1 , станом на грудень 2014 року були ОСОБА_5 та її брат ОСОБА_6 , спадкоємцями якого є його син ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_4

29.12.2014 року співвласник зазначеного домоволодіння ОСОБА_6 уклав з відповідачкою посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. договір дарування земельної ділянки, яка знаходиться на території цього домоволодіння, кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га, нормативно-грошова оцінка якої становить 720,90 грн. 29.12.2014 року інший співвласник зазначеного домоволодіння ОСОБА_5 уклала з відповідачкою посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. договір дарування земельної ділянки, яка знаходяться на території цього домоволодіння, кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га, нормативно-грошова оцінка якої становить 454,21 гривень.

Також, 29.12.2014 року у якості оплати за отримані від інших співвласників зазначеного домоволодіння земельні ділянки відповідачка за нотаріально посвідченої згоди позивача уклала з ОСОБА_5 договори дарування, за якими передала ОСОБА_5 в дарунок зазначену 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 176800,00 грн. та земельну ділянку під цією частиною будинку кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) оціночною вартістю 16213,06 гривень.

Однак, позивач вважає, що під укладеними 29.12.2014 року між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (1/3 частина домоволодіння), ОСОБА_6 (1/6 частина домоволодіння) та ОСОБА_2 (1/2 частина домоволодіння) договорами дарування нерухомого майна зі складу вказаного домоволодіння фактично приховувалось укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які відповідно до наданих нотаріусом роз`яснень за формальних причин не могли бути вчинені у формі, яка б відповідала дійсному волевиявленню сторін договорів так як, з жовтня 2013 року між позивачем, з однієї сторони, та співвласниками вищевказаного домоволодіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 існували попередні домовленості щодо оплатного відчуження нерухомого майна зі складу зазначеного домоволодіння. Зокрема, зазначені домовленості передбачали передачу позивачу земельних ділянок на території домоволодіння на платній основі після їх приватизації іншими співвласниками домоволодіння, про що свідчить повернута позивачем ОСОБА_5 розписка від 03.10.2013 року.

Також, наданою позивачу розпискою від 29.12.2014 року ОСОБА_5 підтвердила той факт, що у якості оплати за передані ОСОБА_2 земельні ділянки кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га та кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га нею, від відповідачки ОСОБА_2 за згоди позивача була отримана 1/2 частина вищевказаного житлового будинку вартістю 176800,00 гривень та земельна ділянка кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га вартістю 16213,06 гривень.

Водночас, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для укладання договорів міни або купівлі-продажу земельних ділянок кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га необхідною умовою була наявність дійсної на день вчинення правочину грошової оцінки їх вартості для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, тоді як для укладання договорів дарування вказаних земельних ділянок було достатньо визначеної технічною документацією з землеустрою нормативно-грошової оцінки зазначених земельних ділянок в 454,21 грн. та 720,90 грн. відповідно. Як вбачається, реалізація дійсного волевиявлення співвласників домоволодіння ОСОБА_5 та її брата ОСОБА_6 щодо відчуження позивачу або відповідачці спірних земельних ділянок шляхом укладання договорів купівлі-продажу та/або міни об`єктивно не могла бути здійснена 29.12.2014 року через неможливість нотаріального посвідчення договорів міни або купівлі-продажу цих земельних ділянок без визначення оціночної вартості земельних ділянок відповідно до затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2013 року № 231 Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.

В результаті укладання договорів дарування земельних ділянок, замість договорів купівлі-продажу та/або міни відповідачкою також було подаровано ОСОБА_5 належні позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га та розташовану на цій земельній ділянці 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами загальною вартістю 192213,00 гривень.

Як вбачається, зазначена сума є оплатою дійсної грошової вартості отриманих відповідачкою земельних ділянок кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га., належна грошова оцінка вартості яких не була проведена на день вчинення правочинів.

Відтак, позивач вважає, що оскільки у якості оплати за передані відповідачці вищевказані земельні ділянки кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га та кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га відповідачкою на користь ОСОБА_5 була відчужена земельна ділянка кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га та розташована на цій земельній ділянці частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами загальною оціночною вартістю 192213,00 гривень., які належали позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності подружжя, тобто вчинення договорів дарування приховувало під собою фактичні правовідносини купівлі-продажу, то на земельні ділянки, набуті відповідачкою внаслідок вчинення вказаних правочинів, також має розповсюджуватись право спільної сумісної власності подружжя.

На підставі вищевикладеного, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 про визнання договорів дарування договорами купівлі-продажу- задовольнити.

Визнати договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0170 площею 0,0346 га, укладений між ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. 29.12.2014 року та внесений до реєстру за № 3238, договором купівлі-продажу.

Визнати договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0174 площею 0,0218 га, укладений між ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. 29.12.2014 року та внесений до реєстру за № 3239, договором купівлі-продажу.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Губар А.Л., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник ОСОБА_2 адвокат Губар А.Л. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дубчак Ю.Є. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що сторони по справі з 24.12.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, що видано повторно (т.1 а.с.9).

16 грудня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 під час проживання у шлюбі, було придбано 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер :09:014:0153 пл. 0,05 га. (т.1 а.с.13-14) та за її заявою від 02.09.2014 року (т.1 а.с.20) виготовлено технічну документацію щодо розподілу земельної ділянки :09:014:0153 пл. 0,05 га на дві частини згідно схеми.

Отже, у вересні 2014 році на замовлення відповідача ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку було поділено, в результаті чого з відповідача було виділено (відокремлено) земельну ділянку за цією ж адресою АДРЕСА_1 , кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га з цільовим призначенням 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Іншими співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок, які належать до домоволодіння АДРЕСА_1 , станом на грудень 2014 року були ОСОБА_5 та її брат ОСОБА_6 , спадкоємцями якого є його син ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_4 .

Відповідно до Договору дарування 29 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_2 під час проживання у шлюбі, уклала з ОСОБА_5 договори дарування, за якими передала ОСОБА_5 в дарунок зазначену 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 176800,00 гривень та земельну ділянку під цією частиною будинку кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) оціночною вартістю 16213,06 гривень (т.1 а.с.38-43).

Крім цього, матеріали справи містять копію розписки датованою теж 29.12.2014 року (день посвідчення договорів) щодо отримання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 16 213,06 гривень в якості оплати за земельні ділянки пл. 0,0346 га та пл. 0,0218 га по АДРЕСА_1 , що передані нею та її братом ОСОБА_6 - ОСОБА_2 за договорами, які посвідчені нотаріусом Сушановою Т.В. та що претензій до ОСОБА_1 не має. (т.1 а.с.а.с.45).

В цей же день, 29 грудня 2014 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. був посвідчений договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , та внесений до реєстру за № 3238 (а.с.30-31).

Цього ж дня, 29 грудня 2014 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. був посвідчений договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , та внесений до реєстру за № 3239 (т.1 а.с.34-35).

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно 29 грудня 2024 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами № :09:014:0170 пл. 0,0346 га та № :09:014:0174 пл. 0,0218 га. (т.1 а.с.32,36).

25 травня 2022 року відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду, шлюб між сторонами було розірвано.

Встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду від 22 червня 2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя було залишено без задоволення. 10.11.2022 зазначене рішення Київським апеляційним судом залишено без змін.(т.1 а.с.164-166).

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спрямованості волі сторін правочинів на укладення договорів дарування земельної ділянки, тобто відсутності у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач в судовому засіданні 29 березня 2023 року суду зазначила, що не пам`ятає при яких обставинах познайомилась з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки договори були укладені 10 років тому. ОСОБА_5 добровільно подарувала їй земельну ділянку, ніхто її не примушував. А вона, взамін на цей подарунок, подарувала земельну ділянку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , хоча вони дійсно є лише сусідами (т.2 а.с.21-22).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено судове рішення про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та (обдаровуваний), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 369/11268/16-ц.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Встановлено, що 29 грудня 2014 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. був посвідчений договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , згідно умов якого ОСОБА_6 відчужив на користь ОСОБА_2 належну йому на праві власності земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

29 грудня 2014 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. був посвідчений договір дарування земельної ділянки кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , згідно умов якого ОСОБА_5 відчужила на користь ОСОБА_2 належну їй на праві власності земельну ділянку та частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

На підтвердження удаваності зазначених договорів дарування позивачем надано суду розписку, яка датована днем укладання договорів -29.12. 2014 року (т.1 а.с.45) у якій зазначено, що у якості оплати за передані ОСОБА_2 земельні ділянки кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га та кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га ОСОБА_5 її брат ОСОБА_6 від ОСОБА_2 за участі ОСОБА_1 , до якого остання претензій не має, була отримана 1/2 частина вищевказаного житлового будинку вартістю 176800,00 гривень та земельна ділянка кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га вартістю 16213,06 гривень.

Відповідно до матеріалів справи, зазначені обставини, безпосередньо у судовому засіданні підтвердила суду третя особа по справі ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні 29.03.2023, згідно протоколу судового засідання (а.с.18-32 т.2) суду пояснила, що в 2011 році сусіди продали ОСОБА_1 свою частину будинку, розгляд спору тривав у суді, отримали рішення суду, а ОСОБА_1 мав намір будуватись і йому потрібна була ця земельна ділянка, і тому саме він вирішував усі питання пов`язані із оформлення документів на землю, а його дружину ОСОБА_2 , вперше побачили вже у нотаріуса, коли посвідчувались договори. ОСОБА_1 платив грошові кошти і їй і брату, бо вони потребували такої допомоги, а йому необхідно було будувати будинок на оформленій належним чином земельній ділянці.

Відповідно до Постанови КГС ВС від 3 листопада 2022 року у справі № 912/3747/20, суд, розглядаючи питання щодо удаваності договору дарування, має встановити мотиви передачі в дар майна, зокрема у випадках, коли дарувальник та обдарований не перебувають у родинних відносинах. Правочин дарування позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин. Позивач, заявляючи вимогу про визнання договору дарування удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваними правочинами.

З урахуванням вищезазначеної правової позиції, в даному випадку, сторонами укладених правочинів, якими є ОСОБА_5 (дарувальник) і ОСОБА_2 (обдарована) та відповідно ОСОБА_6 (даруватель) і ОСОБА_2 (обдарована) є особи між якими відсутні родинні зв`язки, а тому фактично і відсутній зрозумілий мотив укладання договорів дарування земельних ділянок, що є непрямим, проте доказом удаваності правочинів.

Отже, враховуючи вище встановлені обставини, в результаті укладання договорів дарування земельних ділянок, замість договорів купівлі-продажу, відповідачкою ОСОБА_2 під час проживання у зареєстрованому шлюбі, також було подаровано ОСОБА_5 (в обмін ) зареєстровані за нею, на праві приватної власності, земельну ділянку кадастровий № :09:014:0171 пл. 0,0303 га та розташовану на цій земельній ділянці 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами загальною вартістю 192213,00 гривень.

Як вбачається, зазначена сума є оплатою дійсної грошової вартості отриманих відповідачкою земельних ділянок кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га., належна грошова оцінка вартості яких не була проведена на день вчинення правочинів, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для укладання договорів міни або купівлі-продажу земельних ділянок кадастровий № :09:014:0170 пл. 0,0346 га кадастровий № :09:014:0174 пл. 0,0218 га необхідною умовою була наявність дійсної на день вчинення правочину грошової оцінки їх вартості для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, тоді як для укладання договорів дарування вказаних земельних ділянок було достатньо визначеної технічною документацією з землеустрою нормативно-грошової оцінки зазначених земельних ділянок в 454,21 грн. та 720,90 грн. відповідно.

Доводи представника відповідача про те, що дана розписка не є належним доказом у справі, у розумінні статті 77 ЦПК України, не заслуговує на увагу, оскільки розписка безпосередньо стосується обставин справи, підтверджує факт отримання коштів і, відповідно, встановлює, що істотною умовою договору, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і ОСОБА_2 була ціна договору.

Крім цього, третя особа ОСОБА_5 надаючи пояснення під час судового розгляду визнала обставину отримання коштів, а тому вказана розписка є належним доказом, що свідчить про укладення саме договорів купівлі-продажу земельних ділянок, а не договорів дарування.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, встановленим судом у даному випадку, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договорів купівлі-продажу.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку позовної не заслуговують на увагу, оскільки позивач дізнався про порушення свого права лише в травні-червні 2022 року, саме після розірвання шлюбу та залишення без задоволення його позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в результаті чого позивачем було обрано інший спосіб захисту порушеного права, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строку не може бути підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, судом першої інстанції до справи не залучені в якості відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки вони залучені до участі у справі в якості третіх осіб і рішенням суду не порушено їх права та обов`язки. У встановленому законом порядку рішення суду в зв`язку з порушенням їх прав вони не оскаржували, натомість під час перебігу судових засідань в суді першої інстанції підтримали позовні вимоги позивача ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Губар А.Л. без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат згідно правил статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою адвокатом Губара Антоном Леонідовичем- залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна