ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2951/22 Номер провадження 22-ц/814/2832/23Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів: Абрамова П.С., Панченка О.О.

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому прохав визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що він разом з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизували 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Відповідач, яка є його рідною сестрою, проживала у цій квартирі, але виїхала з неї добровільно у 1994 році, стала проживати окремо від батьків. Вже проживаючи окремо, відповідач з дозволу батьків була у квартирі зареєстрована з 24.05.1996 по 18.02.2003. Після приватизації квартири він та батьки дозволили, з 11.06.2003, ОСОБА_2 знову зареєструватись у їх квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 і його матір ОСОБА_4 .

Вказував, що на даний час він є єдиним живим офіційним власником квартири, але у ній не проживає, а єдиною зареєстрованою у цій квартирі особою є ОСОБА_2 , яка у ній фактично не проживає з 1994 року, а тому вона втратила право користування даним житлом. На сьогодні у даному будинку відповідач не мешкає, житло залишила добровільно, проте він змушений оплачувати комунальні послуги і за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом.

Зазначав, що після смерті його батьків виявились значні їхні борги по оплаті комунальних послуг за квартиру. Для погашення існуючих боргів та з метою підтримання квартири у належному технічному та жилому стані, він знайшов орендарів, поселив їх у квартиру, уклав із ними відповідний договір від 23.07.2022.

У вересні 2022 року відповідач дізналась про те, що він здав свою квартиру в оренду і повідомила поліцію, що у квартирі незаконно проживають сепаратисти. Відповідачка почала вчиняти дії, заважаючи йому вільно і на власний розсуд виконувати свої права власника житла, не визнає їх.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, прохав скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року скасувати та ухвали нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що він є єдиним власником із співвласників.

Вказував, що діями відповідачки, яка не є власником житла, порушуються його права, як власника житла.

Вважає, що обраний ним спосіб захисту є достатнім і ефективним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.04.2003 року органу приватизації виконавчого комітету м. Лубни посвідчено, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.06.2003, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.10.2022 року. (а.с. 13, 14, 19)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.04.2020 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Лубни Полтавської області. (а.с. 17)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Лубни Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24.05.2022 року (а.с. 18)

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується будинковою книгою будинку АДРЕСА_3 . (а.с. 25-29)

Згідно актів від 28.03.2013 року, 03.10.2014 року, 11.12.2019 року, 20.10.2022 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , але за даною адресою фактично не проживає більше 10 років з 1994 року. (а.с. 21-24)

На підставі договору оренди житлового будинку від 23.07.2022 року ОСОБА_1 передав орендареві ОСОБА_5 за плату на певний строк у користування житловий будинок загальною площею 73,6 кв.м., що стоїть окремо, з підсобними спорудами (гаражем), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.30-32)

Позивачем в позові зазначено, що відповідач ОСОБА_2 заперечує щодо передачі спірного житлового приміщення в оренду, вона з цього приводу зверталась до органів поліції, що свідчить про створення їй перешкод в користуванні даним житловим приміщенням та наявності спору щодо нього.

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводились батьками позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, після їх смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на вищевказану квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він є єдиним власником всієї спірної квартири АДРЕСА_2 , а не її частки. Крім того, позивачем не надано відомостей на підтвердження наявності спадкоємців за заповітом, та відомостей про відмову відповідача ОСОБА_2 від прийняття спадщини після смерті її батьків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Вимогами ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України)

Згідно ч.ч.3,5ст.1268ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,вважається таким,що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як на підставу апеляційного оскарження, апелянт посилається на те, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_2 .

Суд встановив, що вказана квартира належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які доводились батьками позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на вищевказану квартиру. При цьому, відомостей на підтвердження наявності прийняття спадщини після померлих, суду першої інстанції не надано, як і не надано позивачем під час апеляційного розгляду справи.

Разом з тим позивачем не надано доказів про відмову відповідача ОСОБА_2 від прийняття спадщини після смерті її батьків.

Крім того, позивачем не надано належних та достатніх доказів того, відповідач не проживає понад 10 років у вказані квартирі.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач є єдиним живим співвласником квартири, то він вважається єдиним її власником.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом 5 днів.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: П.С. Абрамов

О.О. Панченко