КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/12532/21

номер провадження: 22-ц/824/10959/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Гаращенка Д.Р., Гуля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року у складі судді Волошина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, а також матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» (далі - ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС») на свою користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 12 355 грн 63 коп., пеню у розмірі 536 грн 20 коп., три проценти річних у розмірі 133 грн 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 565 грн 89 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 42 759 грн 58 коп. та моральну шкоду у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року відкрито провадження та призначено дану справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року зупинено провадження у даній справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 на військовій службі на час воєнного стану.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 надано суду лише довідку Голосіївського районного у місті Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки про його перебування на військовій службі. Однак судом першої інстанції не надано належної оцінки цьому доказу та не перевірено наявність підстав для зупинення провадження. Також судом першої інстанції було проігноровано відсутність інформації про те, чи переведено на воєнний стан або залучено до виконання завдань у зоні бойових дій військову частину, в якій відповідач перебуває на військовій службі, відсутність підтвердження перебування відповідача у складі власне тих підрозділів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан тощо.

Тому вважає, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі на підставі довідки, яка не є належним, достатнім, достовірним і допустимим доказом, при цьому не містить відомостей, встановлення яких є обов`язковим при вирішенні питання про зупинення провадження у справі з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. Заявлення відповідачем такого клопотання про зупинення провадження було спрямоване виключно на затягування судового процесу, хоча відповідач, перебуваючи на військовій службі, реалізовував свої процесуальні права та мав змогу бути присутнім у судовому засіданні. Таким чином суд першої інстанцій допустив порушення прав і законних інтересів позивача та непропорційне погіршення його становища, як учасника справи, що суперечить принципам ефективності і розумності строків судового розгляду, процесуальної економії, пропорційності, правової визначеності й добросовісності.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України й виходив із того, що суд зобов`язаний зупинити провадження у вказаній справі, оскільки відповідач перебуває на військовій службі, про що свідчить довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/2/1243 від 24 лютого 2023 року.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» на свою користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 12 355 грн 63 коп., пеню у розмірі 536 грн 20 коп., три проценти річних у розмірі 133 грн 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 565 грн 89 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 42 759 грн 58 коп., моральну шкоду у розмірі 8 000 грн 00 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Правовий аналіз пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Разом із тим, даючи оцінку вказаній довідці Голосіївського районного у місті Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24 лютого 2023 року №2/2/1243, з якої вбачається, що молодший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.182), суд першої інстанції не врахував, що на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, та залишив поза увагою, що надана довідка не містить відомостей про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 переведений на воєнний стан, а ОСОБА_3 не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій.

Отже, довідка Голосіївського районного у місті Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24 лютого 2023 року №2/2/1243 не є доказом, який підтверджує наявність підстав для зупинення провадження у справі, що передбачені п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17, провадження № 61-9218св22.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв`язку із цим суди не повинні допускати випадків безпідставної відмови у відкритті провадження у справі або необґрунтованого закриття провадження у справі на підставі того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також фактів незаконного залишення заяв без руху, без розгляду, повернення їх позивачам або необґрунтованого зупинення провадження у справах, оскільки це призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ (роз`яснення, які містяться в пункті 8 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення»).

Відповідно до ч.2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (див. постанова Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 645/331/17, провадження № 61-3429зпв18).

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Матеріали справи свідчать, що дана справа знаходиться в суді з квітня 2021 року, тому необґрунтоване зупинення провадження у справі, призведе до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справи.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Щодо заявленого клопотання про розподіл судових витрат, то воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду, то апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат за результатами апеляційного розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суд від 05 квітня 2023 року у справі №202/2163/21, провадження №61-11823св22.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: