№ 201/8472/23
провадження 2/201/2821/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року місто Дніпро

суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» і ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 липня 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ПрАТ СК «Універсальна» і ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 09 квітня 2023 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Опель Астра», під час руху навпроти будинку № 31Д по просп. Слобожанському в місті Дніпрі порушила правила дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснила ДТП, скоїла зіткнення, наїзд на рухавшийся в тому місці попереду транспортний засіб автомобіль «Сузукі СХ 4» під керуванням водія ОСОБА_1 , що належить (автомобіль) позивачу, в результаті вказаної ДТП останньому були завдані тілесні ушкодження, позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода; протокол про адміністративне правопорушення було складено працівниками поліції на відповідача, в судовому засіданні з`ясувалася вина у вчиненні цієї ДТП саме відповідачем ОСОБА_2 .. Вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але фактично отримав відмову, страховою компанією здійсненна виплата належних їм до виплати коштів в межах ліміту відповідальності не повністю, а лише частково. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Позивач вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати відповідач (страхова компанія) в повному обсязі решти виплат в межах своєї відповідальності, франшизу і витрати на експертизу - відповідач ОСОБА_2 , тому і просила стягнути вказану шкоду та витрати з цих відповідачів, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ СК «Універсальна» проти позовних вимог, викладених обставин і задоволення позову заперечував, вказавши на те, що все необхідне по закону вони зробили вірно, визнану суму збитків виплатили, вимоги позивача на решту суми відшкодування до них безпідставні і не доведені, сума позову значно завищена, дослідження вартості шкоди проведено з порушеннями, отже позивач зробив не вірний розрахунок, тому просив зменшити заявлену позивачем суму збитків і фактично в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог, викладених обставин і задоволення позову до неї заперечувала, все необхідне по закону нею вже зроблено, вона укладав договір страхування, тому страхова організація і повинна покривати вказану шкоду, вважає позов до неї необгрунтованим та не можливим до задоволення.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Судом встановлено, що 09 квітня 2023 року о 15.00 год. водій ОСОБА_2 , керуючи на належній правовій підставі автомобілем «Опель Астра», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , що належить на праві власності їй же, рухалася в районі будинку № 31-Д по пр. Слобожанському в місті Дніпрі та перед здійсненням маневру - зміні руху (зміна напрямку руху: обгін) - не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, фактично не встежила за зміною дорожньої обстановки, не діяла таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не впоралася з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого нею транспортного засобу не прийняла, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечної дистанції, продовжила рух і скоїла наїзд, зіткнення з рухавшимся в тому місці попереду в попутному напрямку і зупинившомуся попереду автомобілем «Сузукі СХ-4», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що належить (автомобіль) позивачу, скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення зазначених в протоколі Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень водія автомобіля позивача та пошкодження названого автомобіля.

Стосовного винного, на думку поліцейських, в цій ДПТ водія ОСОБА_2 працівниками поліції складено протоколи і направлено їх його до суду. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року встановлена і доведена вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП і завданні. збитків, в її діях було зафіксовано порушення Правил дорожнього руху України та п. 12.3 ПДР і вона притягнута до відповідальності в справі про адміністративне правопорушення по ст. 124 КУпАП до штрафу в дохід держави в сумі 850 грн..

Вказана постанова не оскаржена в апеляційному порядку і набрала законної сили.

Отже, за результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративних матеріалів, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є водій ОСОБА_2 .. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобіля позивача, завданню шкоди. Вказана постанова районного суду приймалася з урахуванням висновку експерта про наявність вини конкретного водія у вказаній ДТП і наявності чи відсутності порушення правил дорожнього руху з боку сторін, учасників.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року відносно водія ОСОБА_2 встановлено факт вчинення цим водієм на вказаному автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача; вказаною постановою суду встановлено факт завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинного зв`язку між винними діями цього водія та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність ОСОБА_2 в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Вказана постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18. травня 2023 року набрала законної сили належними доказами не спростовано, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії водія ОСОБА_2 на вказаному автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинного зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим водієм і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано значної матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння вказаної ДТП застрахована була.

На прохання позивача експертом було проведено дослідження стосовно суми завданої позивачу шкоди, ця шкода визначена і позивач звернувся спочатку до страхової компанії і страхова компанія - ПрАТ СК «Універсальна» згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів відшкодувала позивачу частину його матеріальних збитків в сумі 82 842 грн. 31 коп.; решту збитків позивача не відшкодувала, тому позивача звернувся до цього відповідача з питанням її відшкодування, фактично в виплаті всієї зазначеної позивачем суми стороною відповідача була відмова, в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями ОСОБА_2 на автомобілі «Опель Астра» позивачу дійсно було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в витратах позивача на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого його автомобіля та інші витрати, пов`язані з цим.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель Астра» згідно централізованої бази даних МТСБУ і наданих документів, застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів з встановленим лімітом відповідальності 160 000 грн., страховик - ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна». З метою компенсації спричинених в результаті даної ДТП збитків позивач звернувся до цього ПрАТ СК «Універсальна».

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1 ст. 22 цього Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно абз. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або іншій особі, яка має право на отримання відшкодування. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Позивач зі страховим випадком і необхідністю виплати страхового відшкодування звернувся до ПрАТ СК «Універсальна» та надав необхідні документи (на автомобіль, поліс і інш.), вказане товариство розглянуло надані позивачем документи, вказане звернення та відшкодувало позивачу частину його матеріальних збитків в межах свого ліміту відповідальності по закону в сумі лише 82 842 грн. 31 коп., про що суду надано письмове платіжне доручення про перерахування отримання позивачем вказаних коштів від цієї страхової компанії; проте сума збитків позивача значно більша, решту збитків повинна відшкодовувати ця страхова компанія - відповідач, тому позивача звернувся до цього відповідача з питанням їх відшкодування, фактично в виплаті всієї зазначеної позивачем суми стороною відповідача була відмова.

Позивач не погодився з вказаним (відмовою) з огляду на наступне.

Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди відповідача ОСОБА_2 була забезпечена полісом ОСЦПВ № 211338672, то позивач з метою компенсації спричинених внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди збитків звернулась до відповідача ПрАТ «СК «Універсальна».

Правовідносини, які виникли між позивачем та цим відповідачем регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 2.1. ст. 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно п. 33.1.4 ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом ЗО днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

З метою компенсації спричинених збитків позивач в порядку визначеному Законом звернулась до відповідача ПрАТ «СК «Універсальна» із повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду від 12 квітня 2023 року та заявою про страхове відшкодування від 12 квітня 2023 року разом з усіма визначеними Законом документами, надіславши їх на поштову адресу цього відповідача 12 квітня 2023 року (поштове відправлення 100, яке було вручено особисто 17 квітня 2023 року). Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Реалізуючи своє право, передбачене п. 34.4 ст. 34 Закону, з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, в т.ч. і суми страхового відшкодування, позивач звернулась до судового експерта автотоварознавця Дроздова Юрія Володимировича. Про дату, час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу «Сузукі СХ-4», державний номер НОМЕР_2 , відповідачів було належним чином повідомлено відповідним листом-запрошенням: запрошення для відповідача було долучено до заяви на виплату страхового відшкодування від 12 квітня 2023 року, а для відповідача ОСОБА_2 було направлено на її адресу місця проживання за допомогою засобів поштового зв`язку (поштове відправлення 089, яке було повернуто за зворотною адресою з огляду на закінчення встановленого терміну зберігання) та за допомогою мобільного застосунку «УіЬег».

Згідно висновку експерта № 1105/23 від 04 травня 2023 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Сузукі СХ-4» р. н. НОМЕР_2 складає 284 137.69 грн, а вартість транспортного засобу «Сузукі СХ-4», державний номер НОМЕР_2 в аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 26 324.87 грн.

Судовий експерт у висновку зазначив, що «вартість відновного ремонту КТЗ склала 400 918.70 грн, а ринкова вартість КТЗ складає 284 137.69 грн. Як видно з перелічених значень вартість відновного ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 284 137.69 грн, оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно».

Копія висновку експерта № 1105/23 від 04 травня 2023 року була надіслана позивачем на поштову адресу відповідача ПрАТ «СК «Універсальна» 17 травня 2023 року разом із заявою від 17 травня 2023 року (поштове відправлення 314, яке було вручено особисто 22 травня 2023 року), а також на електронну адресу цього відповідача ().

Витрати позивача на оплату послуг експерта згідно квитанцій від 14 квітня 2023 року та 09 травня 2023 року склали 4 900 грн (3 800 грн. + 1 100 грн. = 4 900 грн).

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Вказаний висновок експерта було складено у відповідності до чинного законодавства України щодо проведення судових експертиз, а експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Отже, цей висновок цілковито відповідає вимогам ст. 102 та 106 ЦПК України.

Згідно умов ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортна пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином розмір матеріального збитку, заподіяного позивачеві внаслідок катання дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням вимог ст. З0 Закону, складає 257 812.82 грн (284 137.69 грн. - 26 324.87 грн. = 257 812.82 грн).

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на »суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

У п. 12.1 ст. 12 Закону зазначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, а у п. 36.6 ст. 36 Закону зазначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Полісом ОСЦПВ № 211338672, яким на день настання дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Opel Astra», державний номер НОМЕР_1 , відповідача ОСОБА_2 , була передбачена франшиза у розмірі 1 500 грн.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 6, 30, 35 та 36 Закону, відповідач ПрАТ «СК «Універсальна» зобов`язаний був в строк до 17 липня 2023 року включно (протягом 90 календарних днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: з 17 квітня 2023 року по 17 липня 2023 року): прийняти вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), та протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення - направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення; в разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування - здійснити позивачеві виплату страхового відшкодування в повному обсязі.

Отже, згідно умов ст. 12, 22, 30 Закону та враховуючи, що розмір заподіяного позивачеві внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку (257 812.82 грн) перевищує ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну (160 000 грн.), з вирахуванням встановленої полісом ОСЦПВ № 211338672 франшизи (1 500 грн.), цей відповідач мав відшкодувати позивачеві грошову суму в розмірі 158 500 грн. (160 000 грн. - 1 500 грн. = 158 500 грн.).

Листом від 29 травня 2023 року вих. № 2582/24-101 відповідач повідомив позивача, що ним було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 82 842.31 грн. За результатами розгляду поданої заяви на виплату страхового відшкодування відповідач ПрАТ «СК «Універсальна» 30 травня 2023 здійснив на рахунок позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 82 842.31 грн.

Позивач вважає, що цієї суми страхового відшкодування недостатньо для покриття збитків, завданих внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, а виплата страхового відшкодування не була здійснена в повному обсязі.

З огляду на викладене, відповідач ПрАТ «СК «Універсальна» не в повному обсязі виконав покладений на нього обов`язок щодо здійснення виплати страхового 'відшкодування та з урахуванням змісту висновку експерта № 1105/23 від 04 травня 2023 року має здійснити позивачеві доплату в розмірі 75 657.69 грн, що складається з різниці між лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну з вирахуванням встановленої полісом франшизи (158 500.00 грн) та розміром сплаченого страхового відшкодування (82 842.31 грн) (158 500.00 грн - 82 842.31 грн = 75 657.69 грн.).

Також, в порушення вимог ст. 36 Закону відповідач ПрАТ «СК «Універсальна» не узгодило із позивачем розмір страхового відшкодування.

Стороною позивача з`ясовано, що начебто страховою компанією надані позивачем документи було направлено до іншого, незалежного експерта для огляду пошкодженого транспортного засобу та 18 квітня 2023 року поведено їх огляд. ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» начебто для об`єктивного визначення вартості матеріального збитку та розміру страхового відшкодування по пошкодженому автомобілю марки «Сузукі», державний номер НОМЕР_2 проведено незалежні оцінки № 59 - D/12/25 від 09 травня 2023 року, та 58-Р/12-19 від 26 травня 2023року виконаного ФОП ОСОБА_3 .

Згідно Звіту № 59-D/12/25 від 09 травня 2023 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SUZUKI SX 4», державний номер НОМЕР_2 , без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 352932.75 грн., ринкова вартість ТЗ до ДТП складає - 285 342.31 грн. Також згідно Звіту № 58-Р/12-19 від 26 травня 2023 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість ТЗ після ДТП у битому вигляді складає - 201000 грн.. ...Так як витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до настання вище описаної пригоди, розмір збитку визначається як: 285 342.31 (ринкова до ДТП) - 201 000 (ринкова після ДТП) = 84342.31 грн.. Франшиза згідно вказаного полісу ЕР-211338672 від 02 жовтня 2022 року становить 1500 грн.

Враховуючи вищезазначене, ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 82842.31 грн., кошти було перераховано за поданими реквізитами у АТ «Універсал Банк», про що було повідомлено листом про прийняте рішення віх. М 2582/24-101 від 29 травня 2023 року. Виходячи з викладеного, на думку цього відповідача, у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» відсутні підстави для перегляду суми страхового відшкодування...».

Зазначені документи за запит позивача останньому для ознайомлення і вивчення страховою компанією надані спочатку не були. Але згодом, після їх отримання, проаналізувавши зміст Звіту № 59-0/12/25 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09 травня 2023 року та Звіту № 58-Р/12/19 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26 травня 2023 року, вбачається, що їх було складено з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 з подальшими змінами та доповненнями, Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 12 вересня 2014 року.

Щодо змісту Звіту № 59-0/12/25 суд звертає увагу на такі його недоліки.

Визначення розміру збитку на підставі звіту про оцінку (в цьому випадку на підставі Звіту № 59-0/12/25) є способом, який не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач здійснив розрахунок суми страхового відшкодування у спосіб, який передбачає досягнення згоди між страховиком і потерпілим про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. При цьому відсутня відповідна письмова згода позивача на такий спосіб розрахунку та сума страхового відшкодування теж не була узгоджена між страховиком та потерпілою особою - позивачем. Тобто розрахунок суми страхового відшкодування, який було здійснено відповідачем, було здійснено всупереч умовам спеціального Закону.

Як вбачається зі Звіту № 59-0/12/25, замовником оцінки (відповідно до замовлення С-12160) є ПрАТ СК «Універсальна», тобто відповідач, згідно договору з замовником. Але цей договір відповідачем надано не було, при тому, що він є невід`ємною складовою Звіту № 59-0/12/25, оскільки це його правова підстава. Копія заявки на проведення оцінки № С-12160 від 2023-05-09р. (стор. З Звіту № 59-0/12/25) також відсутня. Натомість, позивач не укладала жодного договору на проведення оцінки з суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 та не уповноважувала на це будь-яку іншу особу, в т.ч. і цього відповідача. Тобто, наданий відповідачем Звіт № 59-0/12/25 був складений без належної правової підстави. Окрім цього, замовивши складання відповідного звіту у ФОП ОСОБА_4 , як суб`єкта оціночної діяльності, відповідач позбавив позивача права вільного вибору суб`єкта оціночної діяльності, адже саме вона є власницею пошкодженого автомобіля «Сузукі СХ-4», державний номер НОМЕР_2 .

З єдиного наданого відповідачем акту огляду транспортного засобу від 18 квітня 2023 року вбачається, що його склав ОСОБА_5 . Натомість Звіт № 59-0/12/25 виконав оцінювач ОСОБА_3 , засвідчивши його своїм підписом і печаткою. З цього вбачається, що огляд пошкодженого транспортного засобу позивача і розрахунки робили різні особи.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року по справі 752/16797/14-ц, сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який склав оцінщик, особисто не оглянувши пошкоджений транспортний засіб.

Оцінювач ОСОБА_3 при складанні Звіту № 59-0/12/25 не застосовував Методику визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 12 вересня 2014 року, що вбачається з переліку нормативно-правових актів, використаних при складанні звіту (стор. З Звіту № 59-0/12/25). Також у Звіті № 59-0/12/250, всупереч вимогам статей 102 та 106 ЦПК України, а також абз. 14 п. 4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, відомостей про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 КК України зазначено не було.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04 листопада 2020 року (справа № 904/684/18) наголосив: «якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 цього Кодексу, то такий висновок є недопустимим доказом».

Щодо змісту Звіту № 58-Р/12/19 суд звертає увагу на такі його недоліки.

Визначення розміру збитку на підставі звіту про оцінку (в цьому випадку на підставі Звіту № 58-Р/12/19 ) є способом, який не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач здійснив розрахунок суми страхового відшкодування у спосіб, який передбачає досягнення згоди між страховиком і потерпілим про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. При цьому відсутня відповідна письмова згода Позивача на такий спосіб розрахунку та сума страхового відшкодування теж не була узгоджена між страховиком та потерпілою особою - позивачем. Тобто розрахунок суми страхового відшкодування, який було здійснено відповідачем, було здійснено всупереч умовам спеціального Закону.

Як вбачається зі Звіту № 58-Р/12/19, замовником оцінки також є СК «Універсальна», яка звернулась до ФОП ОСОБА_3 із заявкою 0-12160 щодо виконання автотоварознавчого дослідження. Натомість, як вбачається зі змісту наданих відповідачем документів договір на проведення оцінки відповідачем надано не було, при тому, що він також є і невід`ємною складовою Звіту № 58-Р/12/19, оскільки це його правова підстава. Копія заявки на проведення оцінки № С-12160 від 2023-05-26р. (стор. 1 Звіту № 58-Р/12/19 ) також відсутня.

Натомість, позивач не укладала жодного договору на проведення оцінки з суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 та не уповноважувала на це будь-яку іншу особу, в т.ч. і відповідача. Тобто, наданий відповідачем Звіт № 58-Р/12/19 був складений без належної правової підстави. Окрім цього, замовивши складання відповідного звіту у ФОП ОСОБА_3 , як суб`єкта оціночної діяльності, відповідач позбавив позивача права вільного вибору суб`єкта оціночної діяльності, адже саме вона є власницею пошкодженого автомобіля «Сузукі СХ-4», державний номер НОМЕР_2 .

З єдиного наданого відповідачем акту огляду транспортного засобу від 18 квітня 2023 року вбачається, що його склав ОСОБА_5 .. Натомість Звіт № 58-Р/12/19 виконав оцінювач ОСОБА_3 , засвідчивши його своїм підписом і печаткою. З цього вбачається, що огляд пошкодженого транспортного засобу позивача і розрахунки робили різні особи.

Судом враховується і те, що у Звіті № 58-Р/12/19, всупереч вимогам статей 102 та 106 ЦПК України, а також абз. 14 п. 4.12 Інструкції, відомостей про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 КК України зазначено не було.

Окремо звертають на себе увагу розрахунки, виконані оцінювачем ОСОБА_3 у Звіті № 58-Р/12/19. Станом на травень 2023 року в Україні діяла Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, у п. 1.2 якої зазначено, що вона встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Пунктом 1.3. Методики встановлено, що вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково- дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково- дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до пп. а п. 8.2 Методики зазначено, що вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість. Згідно п. 7.1. Методики, оцінка КТЗ здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості.

Ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігання), особливості кон`юнктури ринку регіону.

Відповідно до п. 7.2. Методики, основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. У п. 7.3 Методики зазначено, що коригування ринкової вартості КТЗ, отриманої із застосуванням порівняльного підходу, у п. 7.25 Методики зазначено, що додаткове збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників визначається також спеціальною за формулою, в тому числі вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу

КТЗ, розрахованого відповідно до вимог пункту 8.2 грн; величина втрати товарної вартості КТЗ, розрахована відповідно до вимог підпункту 8.6.3 пункту 8.6 грн. і інш..

Згідно п. 2.2 Методики, утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. Умови (підстави) за яких, відповідно до вимог Методики здійснюється розрахунок утилізаційної вартості КТЗ визначені у п. 7.17: якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова 3) вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Як вже було зазначено вище, згідно висновку експерта № 1105/23 від 04 травня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Сузукі СХ-4», державний номер НОМЕР_2 складає 284 137.69 грн, а вартість цього транспортного засобу в аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 26 324.87 грн..

Судовий експерт у висновку зазначив, що «вартість відновного ремонту КТЗ склала 400 918.70 грн, а ринкова вартість КТЗ складає 284 137.69 грн. Як видно з перелічених значень вартість відновного ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 284 137.69 грн, оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно».

Також у Додатку № 4 до Висновку № 1105/23 від 04 травня 2023 року міститься порядок визначення ринкової вартості КТЗ після ДТП (у аварійному (пошкодженому) стані). У цьому додатку експерт зазначив, що Сврз, тобто вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу КТЗ, складає 257 812.82 грн, а Сор, тобто ринкова вартість КТЗ - 284 137.69 грн.

З урахуванням вимог Методики експерт ОСОБА_6 прийшов до висновку, що вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ (257 812.82 грн), не перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень (284 137.69 грн), таким чином підстави для визначення вартості утилізації КТЗ відсутні. З огляду на це експертом було розраховано Сдод - додаткове збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, яке склало -257 812.82 грн.

Враховуючи вищевикладене експертом Дроздовим Ю.В. було визначено, що ринкова вартість досліджуваного колісного транспортного засобу в аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 26 324.87 грн. Натомість оцінювачем ОСОБА_3 у Звіті № 58-Р/12/19 було зазначено, що Са- ціна ТЗ, що був в експлуатації згідно інтернет додатків дорівнює 162 730.27 грн., а Сдод - 0.0 грн. Єдиним інтернет додатком, який було долучено до Звіту № 58-Р/12/19 є зобов`язуюча пропозиція визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) ІД об`єкта 032306. Зі змісту титульної (стор.1) сторінки Звіту № 58-Р/12/19, який було складено 26 травня 2023 року, вбачається, що заявка, яка буда подана відповідачем та стосувалась проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «Сузукі СХ-4» р.н. НОМЕР_2 з метою визначення ринкової вартості в непошкодженому та пошкодженому стані вимагала здійснення розрахунків станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди - 09 квітня 2023 року. Однак в цьому випадку ринкова вартість аварійного (пошкодженого), яка була нібито визначена станом на 09 квітня 2023 року не узгоджується із періодом торгів (з 12 травня 2023 року по 19 травня 2023 року), а також з датою чинності зобов`язуючої пропозиції (до 09 червня 2023 року).

Також, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що позивач була ознайомлена/обізнана не тільки про наявність цієї зобов`язуючої пропозиції, а й про її умови. Отже, оцінювачем ОСОБА_3 з урахуванням змісту зобов`язуючої пропозиції визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) ІД об`єкта 032306 було визначено утилізаційну вартість транспортного засобу «Сузукі СХ-4», державний номер НОМЕР_2 , в розмірі 201 000 грн. Однак оцінювачем ОСОБА_3 не було належним чином обґрунтовано підстав для її визначення, які містяться у п. 7.17 Методики. Натомість експерт ОСОБА_6 у висновкові № 1105/23 від 04 травня 2023 року детально зазначив, чому в цьому випадку утилізаційна вартість КТЗ не розраховується та з огляду на це він визначив розмір додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників. Зі змісту Звіту № 58-Р/12/19 залишається незрозумілим, чому Сдод в цьому випадку дорівнює 0.00 грн, оскільки оцінювачем ОСОБА_3 також не було зазначено жодних пояснень щодо цього.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами)».

Стороною позивача до суду надається висновок експерта № 1105/23 від 04 травня 2023 року, який був складений судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем. Цей висновок було складено у цілковитій відповідності до чинного законодавства України щодо проведення судових експертиз, а експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Тому цей висновок цілком відповідає вимогам ст. 102 та 106 ЦПК України. До того ж твердження про те, що у висновку експерта має міститись застереження, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок зазначав Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18 (провадження № 61-3457св21).

З висновку вбачається, що його було підготовлено для подачі в суд та/або страхову компанію, у відповідності та згідно вимогам діючого законодавства України. Тому він є належним та допустимим доказом, який може бути враховано під час розгляду справи та вирішення питання щодо здійснення доплати страхового відшкодування.

Отже, отриманої позивачем суми страхового відшкодування недостатньо для покриття збитків, завданих у дорожньо-транспортній пригоді з огляду на те, що виплата страхового відшкодування була розрахована на підставі документів, які суперечать вимогам чинного законодавства та здійснена без погодження з потерпілою стороною, а отже, всупереч вимогам спеціального Закону та була здійснена не в повному обсязі. Таким чином, відповідач має здійснити озивачу доплату страхового відшкодування (з урахуванням здійсненої 30 травня 2023 року виплати) у розмірі 75 657.69 грн.

Згідно п. 36.7 ст. 37 Закону, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Таким чином, позивач змушена звернутись до суду із відповідною вимогою про стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Універсальна» несплаченої частки суми страхового відшкодування, оскільки виплата страхового відшкодування не була здійснена в повному обсязі.

Згідно із положеннями статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У п. 1.8. ст. 1 Закону зазначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. В цьому випадку договором страхування є поліс ОСЦПВ № 211338672.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування»: страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Оскільки зобов`язання відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати і є грошовим, то в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати па суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошово і санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Також згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що простреш в, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-438/12 зазначено, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Порядок та умови виплати страхового відшкодування, внаслідок настання страхового випадку, за участю транспортного засобу, забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регламентом та спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Окрім наведеного, згідно п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано: «Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК Укріпи, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу».

Крім цього, варто також звернути увагу на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-91 Зсв17), у якій йдеться про те, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до вищенаведеного вважаємо, що відповідач, прострочивши виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 (здійснення виплати страховою відшкодування в повному обсязі з порушенням строку передбаченого Законом), повинен сплатній позивачу за період з 30 травня 2023 року по 21 липня 2023 року включно на суму заборгованості 75 657.69 грн., пеню в розмірі 5 492.96 грн., інфляційні збитки в розмірі 605.26 грн., 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 329.58 грн.. Загальний розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 6 427.80 грн (5 492.96 грн. + 605.26 грн. + 329.58 грн. = 6 427.80 грн.). У підсумку стосовно вимог позивача до цього відповідача загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (недоплачена сума страхового відшкодування та штрафні санкції) складає: 82 085.49 грн (75 657.69 грн + 6 428.80 грн = 82 085.49 грн.).

Отже, оскільки вина відповідача ОСОБА_2 щодо пошкодження транспортного засобу позивача підтверджується постановою Амур -Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року (справа № 199/3981/23), то відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 11, 22, 1166, 1187 ЦК України відповідач ОСОБА_2 , як заподіювач шкоди, має відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 6 400 грн., які складають суму витрат позивача на оплату послуг експерта в розмірі 4 900 грн. та франшизи згідно полісу ОСЦПВ № 211338672 в розмірі 1 500 грн..

Суд приймає до уваги наданий стороною позивача висновок експерта, оскільки його дослідження проведено без порушення Методики товарознавчої експертизи, він має досвід і стаж, відповідну ліцензію і посвідчення експерта, він попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.5. Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 10.1. Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

До скоєння дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження належного позивачу автомобіля призвели виключно дії водія ОСОБА_2 .. Цей водій, здійснюючи маневр, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху проявив неуважність, не контролював дорожню обстановку. Саме дії водія ОСОБА_2 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі скоєнням ДТП та спричиненням шкоди належному позивачу на законному праві управління автомобілю. Вказане підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п. 36.7 ст. 36 Закону, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, Яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Таким чином, спеціальним законом не передбачена процедура досудового врегулювання спору, тому позивач з метою захисту свого порушеного права змушений звернутись до суду. В порядку досудового врегулювання цього спору позивач неодноразово зверталась до відповідача, страхової компанії, із вимогою здійснити доплату страхового відшкодування, про що було зазначено вище, однак цей відповідач повідомив, що підстави для здійснення доплати відсутні, з огляду на це станом на день подання цієї позовної заяви доплата страхового відшкодування здійснена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки відомою адресою місця проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , то цей позов підсудний саме Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до вимог п. 12, ч. З ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах що складаються з кількох самостійних вимог визначається загальною сумою всіх вимог.

У зв`язку з розглядом справи позивачем понесені судові витрати, які складаються з оплати судового збору в розмірі 2 147.20 грн (1 073.60 грн + 1 073.60 грн = 2 147.20 грн). Орієнтовний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції складатиме не більше 24 000,00 грн, а у суді апеляційної інстанції - не більше 12 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази на підтвердження понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу будуть подані до суду не пізніше п`ятого дня після ухвалення рішення суду.

Згідно ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч 5 ст. 19 ЦПК України, умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. І ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч. 1 ст. 276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Таким чином, враховуючи ціну та предмет цього позову, обставини справи, а також вищенаведені норми ЦПК України ця справа має бути віднесена судом до категорії малозначних справ та вона має розглядатись у порядку спрощеного позовного провадження.

Твердження відповідача про несправедливі межі відшкодування завданої шкоди необгрунтовані та є такими, що не прийматися судом до уваги судом, оскільки суму завданих матеріальних збитків встановлено кваліфікованою особою, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням стану авто після ДТП.

Судовим експертом Дроздовим Ю.В. відповідно до проведеної експертизи та наданого, за її результатами, висновку встановлено суму завданих матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка визнала свою вину та вина якої була встановлена судом, у розмірі, отже висновок експерта не може ставитися під сумнів відповідачем.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим будо б відновлення свого порушеного права.

На цьому наголосив у своєму рішенні Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/7666/19. Судді ВС підкреслили, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

ВС наголосив, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц, суд дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Тобто посилання відповідача на той факт, що пошкоджений автомобіль позивача, мав меншу ринкову вартість при ввезенні його до України, до моменту розмитнення, здійснення незрозумілих калькуляцій щодо його вартості, проведення паралелей щодо здійснення ймовірного отримання двох авто замість одного пошкодженого на той час є недоречним.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Норми статей 1166, 1188 Цивільного кодексу України передбачають презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У даному випадку вина відповідача доведена у постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 139 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тобто власник здійснює їх за власною волею і не зобов`язаний отримувати на це дозвіл інших осіб.

Власник вільний у здійсненні права власності і не повинен звітувати перед відповідачем щодо продажу його особистого майна чи причин з яких він здійснив даний крок.

На відповідні відносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, далі - Конвенція» та ст. 41 Конституції України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при , остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лишені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Б. /У проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Отже з відповідача ПрАТ СК «Універсальна» підлягає стягненню сума матеріальних збитків на користь позивача у розмірі - 75 657 гривень 69 коп..

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до Узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання.

Згідно з Правовим висновком Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року щодо застосування наслідків порушення грошового зобов`язання: Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113цс14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач, не сплатив позивачу відшкодування в повному обсязі шляхом перерахування за зазначеними позивачем реквізитами. Отже, у цього відповідача є прострочення цим відповідачем у виплаті відшкодування в решті виплати. Позивач надав розрахунок пені та відсотків і наполягав на задоволенні цих вимог.

Також позивачем були понесені витрати на оплату послуг експерта для визначення дійсної суми збитків.

Відповідно до п. 34.2. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 34.3. Закону якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до ст. 32.7 цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до п. 8) ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми передбачено також ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно - правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Велика палата Верхового Суду у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, зробила наступні висновки щодо застосування норм права: «... відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

«У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього». До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 760/15471/15-ц,

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що - містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Витрати позивача на відновлення свого пошкодженого транспортного засобу «Сузукі СХ-4» підтверджуються наданими відповідними документами. Таким чином, відповідач відповідно до ст. 29, та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 1166, 1187, 1194 ЦК України та висновків щодо застосування норм права, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, та постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року, справа № 760/15471/15-ц, зобов`язаний компенсувати позивачу суму відшкодування, матеріальних збитків в межах вказаних позивачем сум.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача частково задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати на судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача - страхової компанії) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути: 1) з відповідача ПрАТ СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 82 085.49 грн, яка складається з: недоплаченої суми страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ № 211338672 в розмірі 75 657.69 грн; б) пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 за період з 30 травня 2023 року по 21 липня 2023 року включно в розмірі 5 492.96 грн: в) інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 за період з 30 травня 2023 року по 21 липня 2023 року включно в розмірі 605.26 грн; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 за період з 30 травня 2023 року по 21 липня 2023 року включно в розмірі 329.58 грн.; 2) з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 - 6 400 грн., яка складається з франшизи в сумі 1 500 грн. і витрат на оплату послуг експерта в сумі 4 900 грн.; а також стягнути з ПрАТ СК «Універсальна» на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2 147 грн. 20 коп.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в межах заявлених і доведених вимог повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 18, 22, 265, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194, 1195 ЦК України, ст. 3, 12, 28, 29, 30, 33, 33-1, 35-37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 82 085 грн. 49 коп., яка складається з: недоплаченої суми страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ № 211338672 в розмірі 75 657.69 грн; б) пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 за період з 30 травня 2023 року по 21 липня 2023 року включно в розмірі 5 492.96 грн: в) інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 за період з 30 травня 2023 року по 21 липня 2023 року включно в розмірі 605.26 грн; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 за період з 30 травня 2023 року по 21 липня 2023 року включно в розмірі 329.58 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 6 400 грн., які складаються з франшизи в сумі 1 500 грн. і витрат на оплату послуг експерта в сумі 4 900 грн..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 2 147 грн. 20 коп..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -