Дата документу 21.11.2023
Справа № 334/4632/20
Провадження № 2/334/92/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Шайхайдарова Д. В.,

представника позивача Якушева С. О.,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ :

17.08.2020 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 з про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 625,58 грн, а також судових витрат.

Свої вимоги банк обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву б/н від 20.04.2006 року. , підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Цією заявою відповідача підтверджується, що він був повністю проінформаний про умови кредитування, які були йому надані в письмовій формі. При укладанні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35 000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено договором.

В редакції умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 процентів для картки «Універсальна», 84,0 процентів для картки «Універсальна голд».

Відповідач порушив умови договору, у зв`язку з чим станом на 31.05.2020 року заборгованість становить 52 625, 58 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 34477,85 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 15 852,96 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 2294, 77 грн.

19.10.2020 року представником відповідача подано заперечення на позовну заяву в порядку ст. 193 ЦПК України. Відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, надуманими нормативно та доказово необґрунтованими. Заява від 20.04.2006 року, оформлена від імені ОСОБА_1 не мстить жодних погоджених умов та порядку кредитування, розділ 6 не містить жодного позначення з проханням надати кредитну карту. Підрозділ «банківські послуги» зазначено, що умови заповнюються банком, тому відсутні підстави стверджувати, що вказані умови були вказані в момент підписання заяви. Банком не надано доказів видачі ОСОБА_1 кредитної картки. Крім того, процентна ставка, вказана у заяві від 20.04.2006 року не відповідає процентній ставці вказаній у розрахунку. Заява від 20.04.2006 року не містить жодного пункту звернення відповідача до банку з проханням надати йому послуги з кредитування, а Умови, на які посилається позивач були введені в дію значно пізніше дати заяви, а отже не є доказом погодження умов кредитування.

19.10.2020 року представником відповідача подано зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсною заяву від 20.04.2006 року, оформленої від імені ОСОБА_1 з моменту її вчинення. ОСОБА_1 тривалий час є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», в якому на його ім`я було відкрито карту № НОМЕР_1 для зарахування коштів - для пенсійних виплат (є інвалідом ІІ групи).

02.05.2019 року у ОСОБА_1 невстановленими особами було викрадено мобільний телефон «Самсунг». Відразу після виявлення пропажі він негайно в той же день звернувся до оператора з проханням перевипустити йому SIM-карту за його номером телефону НОМЕР_2 . Після відновлення SIM-карти на його мобільний номер телефону НОМЕР_2 стали надходити повідомлення про списання з карти особистих коштів, а також коштів кредитного ліміту в сумі 30 000,00 грн. 03.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до поліції з відповідною заявою, на підставі якої розпочато досудове розслідування, кримінальне провадження №0001551. Також, 04.05.2019 року він повідомив банк про вказані обставини та просив провести службове розслідування, проте відповіді від банку не отримав. ОСОБА_1 незважаючи на обмеження у русі, які є наслідком перенесення захворювання, яке стало підставою для оформлення групи інвалідності, він вжив усіх заходів з повідомлення АТ КБ «Приватбанк» та поліцію про обставини викрадення мобільного телефону та списання коштів з його особистого рахунку, так і коштів за рахунок незаконно встановленого кредитного ліміту.

21.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з завою, в якій просив надати документи щодо обслуговування його рахунку, результати перевірки за його зверненням від 04.05.2019 року, також просив банк подати заву про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні та припинити нарахування будь-яких відсотків та штрафів, здійснювати дзвінки з погрозами відносно неповернення кредитних коштів, які він не отримував. Відповіді від банку також не отримав.

З метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання таким, що немає права вимоги, заборони вжиття незаконних дій по вимаганню списаних безпідставно коштів. Під час підготовчого судового засідання банком було подано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29.03.2018 року, яка начебто містить його підпис, який суттєво відрізняться від підпису ОСОБА_1 .Згодом банком було надано ще заяву від 20.04.2006 року, в якій підпис від імені ОСОБА_1 також виконаний невідомою особою. Позивач просить визнати договір недійсним у зв`язку з тим, що він його не підписував, тобто його волевиявлення не було вільним, що є підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що сторонами не дотяглася згода щодо істотних умов договору від 20.04.2006 року в частині отримання послуг з кредитування.

Ухвалою суду від 20.10.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду разом з первісним позовом та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

23.10.2020 року представником АТ КБ «Приватбанк» подано відповідь на заперечення. До суду надана заява від 20.04.2006 року на підтвердження звернення ОСОБА_2 до банку з метою отримання банківських послуг. Згідно вказаної заяви ОСОБА_3 було отримано кредитну карту «Універсальна» та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3 відсотки (36 відсотків на рік), вказаний розмір комісії та штрафи тощо, тобто обговорені усі істотні умови договору. Підписанням анкети-заяви він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом з Тарифами є договором про надання банківських послуг. Щодо отримання відповідачем кредитної карти, то банк вказує, що активація карти здійснюється тільки за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду активації, а відповідно карта не може бути активована без згоди/відома клієнта. Згідно постанови НБУ від 05.11.2014 №705 «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів» користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. До моменту повідомлення користувачем банку про факт втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував ризик збитків несе користувач. До позову також надано виписки з банківського рахунку про рух коштів на балансі карткового рахунку, яка є первинним документом, у якому фіксуються факт госопреції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах. Із виписки вбачається, що ОСОБА_1 знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договору і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсності.

23.10.2020 представником АТ КБ «Приватбанк» було подано відзив на зустрічну позовну заяву. ОСОБА_1 звернуся до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву від 20.04.2006 року. Крім того, клієнт ОСОБА_1 29.03.2018 року підписав заяві - анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. На підтвердження укладання кредитного договору банком було надано наступні документи: копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорту, за яким був оформлений кредитний договір, виписку по рахунку.

27.10.2020 року представником АТ КБ «Приватбанк» було подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог по зустрічному позову щодо визнання недійсним кредитного договору від 20.04.2006 року, оскільки загальна позовна давність складає три роки, а про укладення вказаного договору ОСОБА_1 дізнався в момент його підписання.

11.11.2020 року представником ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на заперечення та на відзив на зустрічну позовну заяву. ОСОБА_1 про існування заяви від 20.04.2006 року дізнався лише з первісної позовної заяви, тому строк позовної давності ним не пропущений. Банком не надано доказів отримання ОСОБА_1 кредитної карти. У доданій до первісного позову вказані декілька карт, форма та дані виписок відрізняється одна від одної, що свідчить про формування виписок здійснювалося без відповідного ліцензійного програмного забезпечення, що не виключає втручання сторонніх осіб та працівників банку. Банком не надано належних та допустимих доказів узгодження умов договор, надання кредитної карти та коштів ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 07.10.2021 року було призначено почеркознавчу експертизу.

06.01.2022 року від ННЦ «Інституту судових експертиз ім. М. С. Бокаріуса» Донецьке відділення надійшло повідомлення до суду про неможливість надання висновку експерта по матеріалах цивільної справи №334/4632/20.

Ухвалою суду від 26.07.2022 року було задоволено заяву представника ОСОБА_1 про відвід судді Фетісова М. В.

26.07.2022 року вказана цивільна справа була передана до провадження судді Філіпової І. М.

У судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 позов підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача заборгованість у повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві. У задоволені зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) просила у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, на підтвердження чого банком надано заяву від 20.04.2006 року, згідно ОСОБА_1 ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку; виражаю свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До вказаної заяви від 20.04.2006 року банком надано копію інформації про заробітну плату ОСОБА_1 , копію заяви від 18.12.2006 року ОСОБА_1 про бажання отримати банківські послуги, копію рукописної заяви ОСОБА_1 про збільшення кредитного ліміту за його картою до 8000,00 грн.

14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією статуту позивача.

На підтвердження умов надання кредиту ОСОБА_1 та порушення зобов`язання останнім банк надав суду заяву 20.04.2006 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), згідно якого 25.04.2006 року відбувся старт карткового рахунку, 25.04.2006 було встановлено кредитний ліміт 5000,00 грн грн, який у подальшому банком був змінений: 18.12.2006 року - 9000,00 грн, 20.01.2011 року - 15 000,00 грн, 30.09.2011 року - 9000,00 грн, 26.06.2013 року - 15000,00 грн, 05.07.2017 року - 37 000,00 грн, 16.05.2018 року - 2210,00 грн, 23.05.2018 року - 2000,00 грн, 25.08.2018 року - 20 000,00 грн, 03.12.2018 року - 22 000,00 грн, 29.03.2019 року - 35 000,00 грн, 19.12.2019 року 0,00 грн; довідка з інформацією про надані ОСОБА_1 кредитні картки, зокрема, їх номер, дату відкриття та термін дії: НОМЕР_3 , дата відкриття - 21.04.2006 року, термін дії 04/15, НОМЕР_4 , дата відкриття - 10.03.2015 року, термін дії 01/18, НОМЕР_1 , дата відкриття - 29.03.2018 року, термін дії 01/22; виписку по рахунку за період з 25.04.2006 року по 01.03.2020 року.

Крім того, А КБ «Приватбанк» на підтвердження укладання кредитного договору подано до суду анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29.03.2018 року, від 07.05.2019 року, 10.03.2015 року, а також скріншот з екрану ПК банку на якому зафіксований ОСОБА_1 з картою банку 29.03.2018 року, 07.05.2019 року, 10.03.2015 року.

Копії ухвал Печерського районного суду м. Києва, копії відзиву у цивільній справі №757/23240/20 суд не приймає до уваги, оскільки вони стосуються процесуальних питань у іншій цивільній справі та є неналежними доказами.

Згідно з наданим банком розрахунком, у ОСОБА_1 станом на 31.05.2020 року заборгованість становить 52 625, 58 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 34477,85 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 15 852,96 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 2294, 77 грн.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що 02.05.2020 року у нього невстановленими особами було викрадено мобільний телефон «Самсунг». Відразу після виявлення пропажі він негайно в той же день звернувся до оператора «Київстар» з проханням перевипустити йому SIM-карту за його номером телефону НОМЕР_2 . Після відновлення SIM-карти на його мобільний номер телефону НОМЕР_2 стали надходити повідомлення про списання з карти особистих коштів, а також коштів кредитного ліміту в сумі 30 000,00 грн. 03.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до поліції з відповідною заявою, на підставі якої розпочато досудове розслідування, кримінальне провадження №0001551. Також, 04.05.2019 року він повідомив банк про вказані обставини та просив провести службове розслідування, проте відповіді від банку не отримав.

Згідно копії заяви до мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» ОСОБА_1 звернувся з заявою про заміну сім-карти ( номер телефону НОМЕР_5 ). Вказана заява прийнята від ОСОБА_1 02.05.2019 року о 13 год. 05 хв.

Відповідно до копії витягу з ЄРДР від 04.05.2019 року (кримінальне провадження №0001551) 03.05.2019 року розпочато досудове розслідування за заявою ОСОБА_1 , а саме: 02.05.2019 року невстановлена особа, знаходячись у 9 МКЛ, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 1, таємно, шляхом вільного доступу з кишені сумки викрала мобільний телефон «Самсунг», вартістю 4000,00 грн, а також через додаток «Приват24», який знаходився на вказаному телефоні, перерахував грошові кошти у розмірі 30000,00 грн.

21.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» про надання документів та інформації.

Згідно відповіді 04.10.2019 року ОСОБА_1 від АТ КБ «Приватбанк» про розгляд звернення. Банк повідомляє, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід у систему Приват24 був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 . При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в банк надходить платіжне доручення, відповідного до якого банку здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону ОСОБА_1 та іншої особистої інформації.

Згідно виписки за картці НОМЕР_6 (а. с. 157 т. 2) станом на 01.05.2019 року на рахунку перебували власні кошти відповідача у розмірі 19,97 грн, 02.05.2019 року з вказаної карти було здійснено декілька переказів на суму: 4321,50 грн, 4773,75 грн, 5004,90 грн, 4974,75 грн, 4723,62 грн та 10 050,25 грн. При цьому два останні платежі були переказом на карту НОМЕР_7 , яка належить ОСОБА_1 .

Згідно виписки за картці НОМЕР_8 (а. с. 235 т. 2) станом на 02.05.2019 року на рахунку перебували власні кошти відповідача у розмірі 327,28 грн, 02.05.2019 року на вказану карту було здійснено переказ коштів зі своєї карти НОМЕР_9 на суму 4723,62 грн та 10 050,25 грн, та здійснено 02.05.2019 декілька переказів з карти на суму 5125,50 грн, 4612,95 грн, 5026,01грн.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року N 705 (далі - Положення). Крім того, указаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» клієнт зобов`язаний вживати заходів по запобіганню втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну полосу, або їх незаконного використання.

Пунктом 1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення банку або зателефонувати за вказаними номерами.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір від 20.04.2006 року, ОСОБА_1 користувався кредитною картою АТ КБ «Приватбанк», належним чином виконував умови договору, надавав банку кошти на погашення заборгованості, станом на 01.05.2019 року не мав заборгованості за кредитним договором, на рахунку перебували власні кошти ОСОБА_1 у розмірі 19,97 грн.

02.05.2019 року у ОСОБА_1 було викрадено мобільний телефон з фінансовим номером НОМЕР_2 , на якому був встановлено мобільний додаток Приват24.

02.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до оператора мобільного зв`язку з заявою про заміну сім-карти о 13 год. 05 хв. Тобто, ОСОБА_1 вже достовірно було відомо про втрату його мобільного телефону та він особисто звернувся з відповідної заявою.

02.05.2019 року у період часу з 20 год. 42 хв. по 20 год. 50 хв. були здійснено спірні перекази коштів з рахунку НОМЕР_10 ОСОБА_1 (а. с. 29-36 т. 3).

03.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про викрадення мобільного телефону до поліції, 04.05.2019 року - повідомив АТ КБ «Приватбанк».

У період з 02.05.2019 року по 03.05.2019 року ОСОБА_1 не здійснив жодних дій для повідомлення банку та органи поліції про крадіжку телефону, достовірно знаючи, що у вказаному мобільному телефоні встановлений мобільний додаток Приват24. Представник позивача вказувала, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, перебував у лікарні та міг вчинити вказані дії. Проте, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 самостійно звернувся з заявою про заміну сім-карти 02.05.2019 року, тобто його стан здоров`я йому дозволив вчинити вказані дії. Крім того, слід врахувати, що заяву про заміну сім-карти було прийнято від ОСОБА_1 о 13 год. 05 хв., а спірні перекази коштів невстановленою особою були здійснені з 20 год. 42 хв. по 20 год. 50 хв. у той же день, тобто належне повідомлення банку про втрату мобільного телефону та відповідне блокування рахунку перешкодило би здійсненню переказу коштів особою, яка викрала мобільний телефон відповідача.Свідомий вибір ОСОБА_1 не повідомляти про крадіжку телефону 02.05.2019 року банк та поліцію, а лише вчинити заміну сім-карти, свідчить, що ОСОБА_1 не вжив необхідних заходів, передбачених у випадку крадіжки телефону Умовами і правилами надання банківських послуг, він не проінформував банк, а також правоохоронні органи про факт мобільного телефону вчасно, тому до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, тобто ОСОБА_1 . Зауваження представника відповідача, що ОСОБА_1 не отримував вказані кошти та не користувався кредитним коштами, банк не надає інформацію щодо особи на користь якої були здійснені вказані перекази, суд не приймає до уваги, оскільки саме бездіяльність ОСОБА_1 після викрадення мобільного телефону призвела до вчинення невідомою особою спірних переказів коштів з його рахунку. При цьому, встановлення особи, на користь якої було здійснено вказані перекази, є завданням органів досудового розслідування, а не суду.

Враховуючи, що переказ грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбувся внаслідок його необачної поведінки, оскільки саме його бездіяльність 02.05.2019 року призвела до незаконного використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не надання ним належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 виник обов`язок повернення кредитних коштів за спірними переказами від 02.05.2019 року.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просив визнати заяву від 20.04.2006 року недійною з моменту її вчинення. В обґрунтування вказував, що по-перше заяву від 20.04.2006 року не підписував (заява містить іншої особи), по друге вказує, що сторони при підписанні заяви від 20.04.2006 року не досягли усіх істотних вимог кредитного договору. Вказана позиція відповідача є суперечливою та сумнівною. ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві вказує, що тривалий час є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». Згідно виписки по рахунку за період з 25.04.2006 року по 01.03.2020 року з якою вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами банку, вносив кошти з метою погашення заборгованості. ОСОБА_1 не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо не підписання ним заяви від 20.04.2006 року. З поданих представником ОСОБА_1 доказів не вбачається підстав для визнання заяви від 20.04.2006 року недійсною з моменту її підписання.

Щодо заперечень представника відповідача про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі з тих підстав, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення суми боргу перебувають поза межами трьохрічного строку позовної давності , то суд не приймає до уваги ці доводи з таких підстав.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 отримав та користувався наступними картами: НОМЕР_3, дата відкриття - 21.04.2006 року, термін дії 04/15, НОМЕР_4 , дата відкриття - 10.03.2015 року, термін дії 01/18, НОМЕР_1 , дата відкриття - 29.03.2018 року, термін дії 01/22 ( а. с. 25 т.1). Також, банком надано копії заяв від 10.03.2015 року, 29.03.2018 року, 07.05.2019 року з відповідними скриншотами з ПК банку з фото клієнта з картою ( а. с. 223-228 т. 2). Крім того, слід зауважити, що банк просить стягнути заборгованість, яка виникла 02.05.2019 року, а з позовом звернувся 17.08.2020 року. Тому суд вважає, що строк позовної давності за позовними вимогами не минув.

Згідно з наданим банком розрахунком, у ОСОБА_1 станом на 31.05.2020 року заборгованість становить 52 625, 58 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 34477,85 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 15 852,96 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 2294, 77 грн.

У наданому банком розрахунку відсоткова ставка вказана у розмірі 3,5 відсотки, процентна ставка на прострочений кредит 84 відсотка. В заяві від 20.04.2006 року у розділі «Банківські послуги» процентна ставка вказана 3 відсотки на місць з розрахунку 360 днів у році. Стягнення відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України банк обґрунтовує п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, який почав діяти з 01.03.2019 року.

У матеріалах справи міститься Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифи, проте жодний з цих документів не містить підпису ОСОБА_1 .

Також позивачем не долучено жодного доказу, що, змінивши умови кредитування, в тому числі щодо нарахування процентів у розмірі, встановленому Банком, він повідомив про це боржника, а останній погодився з таким розміром.

Роздруківка із сайту позивача певних витягів з Умов та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також відсутність будь-яких інших погоджених у встановленому порядку домовленостей про їх нарахування та розмір чи ознайомлення з ними відповідач, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наведена правова позиція викладена в постанові Великою Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17).

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково у розмірі 34477,85 - заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені частково, то стягненню підлягає судовий збір у розмірі 1377,13 грн. Оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, то відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, тому витрати позивача компенсуються за рахунок держави.

Керуючись 4, 12, 13, 76- 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2006 року у розмірі 34 477 грн 85 коп станом на 31.05.2020 року.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1377 грн 13 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Проголошення повного тексту рішення 01.12.2023 року о 14 год. 00 хв.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач:Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , МФО 305299;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Філіпова І. М.