Справа № 242/511/22
Провадження № 2/242/32/23
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді - Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, -

В с т а н о в и в :

Позивач ПрАТ «Українська страхова компанія» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачем було укладено було укладено кредитний договір № 6332с від 15 травня 2012 року. На виконання зазначеного договору КС «Українська кредитна спілка» надала відповідачці кредит в розмірі 12 000,00 грн. строком на 20 місяців з 15 травня 2012 року до 15 січня 2014 року зі сплатою 28,8% річних.

Крім того, між ПрАТ «Українська страхова група» та КС «Українська кредитна спідка» було укладено було укладено договір добровільного страхування кредитів № 13 від 01 червня 2012 року.

Кредитний договір, укладений з відповідачем, був включений до переліку договорів, страхові ризики за яким було застраховано позивачем.

Відповідач обов`язок щодо повернення кредитних коштів виконав не в повному обсязі, внаслідок чого позивачем було виплачено на користь КС «Українська кредитна спілка» страхове відшкодування 29 лютого 2021 року в розмірі 12 841,12 грн.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги за стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в розмірі 12 841,12 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Надала до суду відзив на позовну заяву, згідно із яким не погоджується з позовом з наступних підстав. Так, відповідачка вважає, що страховий акт був складений після спливу строку договору добровільного страхування, тобто після 31 грудня 2014 року. Крім того, відповідачка вважає, що кредитною спілкою було пропущено строк для подачі заяви про виплату страхового відшкодування. Зокрема, відповідачка посилається на положення п. 2.1.1 Договору добровільного страхування, у відповідності до якого страховий випадок виникає у разі, якщо кредитор не одержав суму трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених кредитним договором, протягом 10 днів після настання строку сплати третього платежу. Зазначає, що з моменту настання страхового випадку до моменту подання заяви про виплату відшкодування пройшло 9 років. Крім того, відповідачка зазначає, що до позову не додано належного документу про виплату страхового відшкодування, оскільки довідка про перерахування коштів таким доказом не є. Крім того, відповідачкою подано заяву про застосування наслідків позовної давності. Зазначила, що оскільки платежі за кредитним договором були здійснені більш ніж три роки тому, а зміна кредитора не зупиняє його перебіг, тому наявні підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки позивач звернувся з даною заявою після його спливу.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

15 травня 2012 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6332 с, у відповідності до якого відповідачці було надано кредит в сумі 12 000,00 грн. строком на 20 місяців з 15 травня 2012 року по 15 січня 2014 року включно зі сплатою відсотків в розмірі 28,8% річних.

Факт перерахування грошових коштів відповідачці підтверджується копією платіжного доручення № 10987 від 15 травня 2014 року.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, у відповідності до якого заборгованість за тілом кредиту відповідача становить 4 081,37 грн. Крім того, за даним договором відповідачеві нараховано проценти за період з 26 червня 2014 року по 05 січня 2017 року в сумі 8 759,75 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2012 року між КС «Українська кредитна спілка» та ПрАТ «Українська страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування кредитів № 13.

За умовами, встановленими в п. 1.3 вказаного Договору, страховик здійснює страхування кредитного ризику за кредитним договорами, укладеними між позивальниками пенсіонерами ( у т.ч. працюючими) та страхувальником, згідно з реєстром за звітний період кредитів, що укладені в межах договору про співробітництво між страхувальником та страховиком.

Згідно з п. 2.1 Договору страховим випадком за цим Договором по відношенню до кожного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків Кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань перед Кредитором по поверненню кредиту в строки та порядку, передбачених укладеним між ними кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»).

Відповідно до п. 5.3 Договору страхове відшкодування по страховому випадку за п. 2.1.1-2.1.2 сплачується Вигодонабувачу (Кредитору) по кредитному договору у розмірі суми прострочених платежів на погашення заборгованості позичальника по кредиту перед банком на дату подання заяви на страхову виплату.

Згідно з п. 7.1 Договору строк його дії становить до 31 грудня 2014 року.

31 грудня 2014 року було укладено додаткову угоду за вказаним Договором, згідно з якою строк його дії встановлено до 31 грудня 2022 року.

28 грудня 2021 року КС «Українська кредитна спілка» подано заяву до позивача про виплату страхового відшкодування в зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов кредитних договорів позичальниками, серед яких зазначено кредитний договір, укладений з ОСОБА_1 .

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування позивачем складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за невиконання відповідачем умов кредитного договору в розмірі 12 841,12 грн.

Зазначена сума була переведена позивачем на рахунок КС «Українська кредитна спілка», що підтверджується копією платіжного доручення № 2664 від 29 грудня 2021 року.

Разом з тим, в обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву відповідачем зазначено про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, а відтак і відсутність підстав для стягнення з неї грошових коштів. Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до положень пункту 5.1 договору страхування, страхувальник КС «Українська кредитна спілка» був зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку та подати заяву про страхове відшкодування не пізніше 30 числа поточного календарного кварталу відповідного року, в якому настав страховий випадок.

З матеріалів справи також вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальником був внесений 25 червня 2014 року.

За умовами кредитного договору позичальник повинен був повернути наданий кредит до 15 січня 2014 року.

Згідно з п. 2.1.2 Договору страхування відповідальність страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо кредитор не одержав обумовлений кредитним договором останній за графіком платіж протягом 3 днів після настання строку сплати останнього платежу, передбаченого кредитним договором.

Тобто випискою, що засвідчує заборгованість відповідача, підтверджено, що останній сплачував платежі з порушенням встановленого кредитним договором графіку.

Суд не приймає до уваги інформацію щодо нарахування процентів за період з 26 червня 2014 року по 05 січня 2017 року, оскільки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Натомість страхувальником КС «Українська кредитна спілка» було подано заяву до страховика ПрАТ «Українська страхова компанія» про здійснення страхової виплати 28 грудня 2021 року.

У постанові від 26 березня 2018 року у справі № 916/4613/15 Верховний Суд зазначив, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Таким чином згідно з позицією Верховного Суду несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у разі, якщо страховик був позбавлений можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

За змістом наданого договору страхування, страховим випадком є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Несвоєчасне повідомлення кредитора про несплату позичальником відповідних платежів за кредитним договором не позбавило страховика можливості дізнатися чи є ця подія страховим випадком, тобто чи наявні збитки кредитора внаслідок невиконання зобов`язання позичальника.

Таким чином відповідачем не було належним чином виконано зобов`язання за кредитним договором, що призвело до збитків кредитора КС «Українська кредитна спілка», внаслідок чого позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування на користь КС «Українська кредитна спілка».

Разом з тим, позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від ОСОБА_1 повернення суми страхової виплати та просить суд стягнути з нього матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування саме в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування позивач одночасно посилається на норми статей 1191, 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Разом з цим стаття 1191 ЦК України, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини: регрес і суброгацію.

Згідно п. 4 ч. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика,який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування,у межах фактичних витрат переходить право вимоги,яке страхувальник або інша особа,що одержала страхове відшкодування,мас до особи,відповідальної за завдані збитки.

Пункт 5.7 Договору страхування прямо вказує на те, що до ПАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке Кредитна спілка має до позичальника згідно з умовами кредитного договору.

Тобто, в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація).

Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховик) своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Отже, страховик виступає замість страхувальника у договірному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора договірне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за заподіяний збиток особа свій обов`язок із його відшкодування не виконала.

Перехід права вимоги страхувальника до страховика в порядку статті 995ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

Тобто, згідно норм діючого законодавства, позивач по справі дійсно має можливість стягувати з боржника суми виплаченого страхового відшкодування, але в порядку суброгації, а не регресу.

Беручи до уваги той факт, що до позивача по справі перейшло право вимоги у порядку суброгації на стягнення з боржника матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, то відповідач вважає необхідним заявити про те, що позивачем по справі було пропущено строки позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

За приписами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Приймаючи до уваги, що останній платіж за кредитом був здійснений 25 червня 2014 року,то в такому випадку позовна давність у три роки спливає 25 червня 2017 року.

Як вже було зазначено вище, суд не приймає до уваги нарахування відсотків за даним кредитним договором в період з 26 червня 2014 року по 05 січня 2017 року, оскільки дане нарахування відбулося поза межами строку дії договору кредитування.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» звернулось до суду з даним позовом 28 січня 2022 року, тобто після спливу позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПрАТ « Українська страхова компанія» слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 526, 610,615, 988, 990, 993 ЦК України, ст. ст. 259, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа: Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. О. Хацько