РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 травня 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Васильєвої А.І.

представника позивачів адвоката Ярошенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Територіальна громада м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2023р. позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивують тим, що вони з січня 2001р. вселились до зазначеної квартири і проживають в ній до теперішнього часу. Законність їх права користування цією квартирою встановлена рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31.08.2022р., яке набрало законної сили 11.10.2022р. Вказана квартира первісно надавалась в користування ОСОБА_4 та членам його родини, в т.ч. сину ОСОБА_3 .. Вони проживали в квартирі разом з відповідачами до 2013р., після чого відповідачі виїхали до родичів до АР Крим і до теперішнього часу до м.Запоріжжя не повертались. Останні 5 років жоден з них не відвідував житло, їх майна в квартирі немає, оплату за житлово-комунальні послуги вони не здійснюють. Вважають, що відповідачі втратили інтерес до вказаного житла, не користуються ним понад 6 місяців з власної волі, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом.

Ухвалою суду від 06.03.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

Представник позивачів адвокат Ярошенко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову до суду не подали.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів відповідно до ст.280 ЦПК України в заочному порядку.

Представник третьої особи - територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не прибув за невідомими причинами, подав письмові пояснення, в яких зазначив, що за твердженням позивачів відповідачі виїхали до АР Крим, яка є тимчасово окупованою територію України, тому з початком карантину та війни вони не можуть приїхати до свого місця проживання і реалізувати своє право на житло. Запровадження в Україні карантину, а потім воєнного стану є обставинами непереборної сили, тому визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є порушенням їх конституційних прав. Визнання за позивачами права користування спірною квартирою не надає їм підстав визнавати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст.47 Конституції України та ст.1,9 ЖК України гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.61,64,65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд встановив, що на підставі ордеру №5131, який виданий 31.08.1982р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради, відповідачу ОСОБА_4 на родину з 4-х осіб була виділена в користування 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 (арк. 23).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.01.2022р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано (арк.22).

У вказаній квартирі на даний час зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.01.1991р. по т.ч., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 14.07.1983р. по т.ч. (арк.10,11), а також позивачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19.12.2022р. по т.ч., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 19.12.2022р.по т.ч. (арк..8).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31.08.2022р. у цивільній справі №2/337/531/2022, ЄУН 337/7478/21, яке набрало законної сили 11.10.2022р., визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право постійного користування квартирою АДРЕСА_1 (арк..4-7).

Вказаним рішенням встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселились до вказаної квартири в 2001р. зі згоди основного наймача ОСОБА_4 та членів його родини і проживали в ній постійно разом з відповідачами однією сім`єю, вели спільне господарства, несли на рівні із наймачем витрати на утримання спірної квартири, тобто вони в законному порядку набули права користування вказаною квартирою.

Вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_2 і є сусідкою сторін. Шигарєви заселились до квартири в 2002р., оскільки у них виникли проблеми з житлом і ОСОБА_4 , який є родичем ОСОБА_2 , дозволив їм жити у нього. ОСОБА_4 та його родину вона знає з 1983р., коли разом отримували житло та заселялись до цього будинку. Спочатку вони жили родиною: ОСОБА_6 , дружина та два сини, потім залишились мешкати ОСОБА_6 та його син ОСОБА_7 . Десь в 2013-2014р., до окупації, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виїхали до Криму, нібито до родичів, і з цього часу вони в квартирі не проживають. У них спільний тамбур на дві квартири і вона б однозначно бачила їх, якщо б вони проживали в квартирі. Так вона бачить лише ОСОБА_8 . Точно не пам`ятає, десь в 2018р. ОСОБА_7 приїжджав на декілька днів по своїм справам, потім знову поїхав і до цього часу вона більше нікого із ОСОБА_9 не бачила. З ОСОБА_10 вона на тему квартири не спілкувалась. Мобільного зв`язку з відповідачами також немає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , вони постійно спілкуються, зустрічаються на сімейна та інші свята, ходять один до одного в гості. З 2001р. Шигарєви проживають за вказаною адресою. Ця квартира належить ОСОБА_4 , родичу ОСОБА_2 . Коли у ОСОБА_8 виникла проблема з житлом, ОСОБА_6 приютив їх у себе і вони стали проживати разом. В 2013р., до окупації, ОСОБА_6 та його син ОСОБА_7 поїхали до Криму і в квартирі залишились мешкати лише ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вона в квартирі не бачила, коли приходила в гості до ОСОБА_8 . Усією квартирою користуються ОСОБА_8 і там їх речі. Зі слів ОСОБА_12 вона знає, що ОСОБА_7 приїздив в Запоріжжя, це було ще до початку карантину, але знов поїхав. Зв`язку з ними ніякого немає.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачі ОСОБА_4 (наймач) та ОСОБА_3 (член сім`ї наймача) тривалий час з 2013р. не проживають в спірній квартирі та не користуються нею з власної волі, житлово-комунальні послуги не сплачують, їх речей в квартирі немає, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , не довіряти яким у суду немає підстав, ці пояснення є логічними послідовними, узгоджуються між собою та іншими відомостями з матеріалів справи.

Жодних обставин, які б свідчили про те, що непроживання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в спірній квартирі є тимчасовим, їх відсутність в житлі понад шість місяців має місце з поважних причин, що відповідно дає підстави для збереження за ними цього житла понад встановлені строки, судом не встановлено.

Доводи представника третьої особи про наявність обставин непереборної сили (карантину, воєнного стану) та перебування відповідачів на тимчасово окупованій території України, що перешкоджає останнім реалізувати свої житлові права, суд відхиляє.

Самі по собі факти встановлення карантину та введення воєнного стану не є беззаперечними перешкодами для реалізації в даному випадку житлових прав громадян і повинні оцінюватись в сукупності з усіма іншими доказами.

Крім того, запровадження карантину та воєнного стану виникли відповідно з березня 2020р. та лютого 2022р., а відповідачі, як встановлено судом, фактично не проживають в квартирі і не користуються нею з 2013р.

Доказів того, що до настання зазначених обставин та після відповідачі вчиняли будь-які дії, що свідчили б про наявність у них інтересу до спірного житла, що дійсні перешкоди в користуванні спірним житлом виникли у відповідачів саме після запровадження карантину та воєнного стану, суду не надано і судом не встановлено.

Перебування відповідачів на тимчасово окупованій території України є припущенням, на чому не може ґрунтуватись доказування.

Суд також відхиляє доводи представника третьої особи про те, що визнання за позивачами права користування спірною квартирою не надає їм право вимагати визнання відповідачів такими, що втратили право користування цією квартирою.

В даному випадку суд виходить з того, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, тому має право на звернення до суду за захистом своїх прав, в т.ч. з позовом про визнання наймача чи члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Як зазначалось вище, позивачі ОСОБА_13 та ОСОБА_2 на законних підставах вселились до спірної квартири, набули рівного з наймачем ОСОБА_4 права користування нею, несуть тягар утримання житла, тому мають права звернутись до суду з цим позовом.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без поважних причин понад 6 місяців не проживають в спірній квартирі, чим чинять позивачам перешкоди в користуванні житлом, оскільки вони вимушені нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг за зареєстрованих відповідачів.

Таким чином, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задовольнити, визнавши відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.15,16 ЦК України, ст.61,64,65,71,72 ЖК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,259,263-265,280,282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29.05.2023р.

Суддя Н.А. Мурашова

24.05.2023