Постанова

Іменем України

29 травня 2023 року

м. Київ

справа № 757/53168/20-ц

провадження № 61-863 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект»,

треті особи: ОСОБА_2 , Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва у складі судді Вовка С. В. від 13 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Желепи О. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф. від 06 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Кей Колект», треті особи: ОСОБА_2 , Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 від 29 січня 2018 року, укладений між ТОВ «Кей Колект» та

ОСОБА_2 , недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 у справі № 757/7658/18-ц за ним визнано право власності на квартиру

АДРЕСА_1 . Зазначено, що вказана квартира належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2006 року

до 27 грудня 2017 року.

28 жовтня 2020 року на підставі вищевказаного судового рішення він звернувся до Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної

у м. Києві державної адміністрації з проханням про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а 03 листопада 2020 року отримав рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, що на зазначену вище квартиру під час перевірки заяви виявлені наявні суперечності між заявленими ним та вже зареєстрованими правами на це нерухоме майно та їх обтяженнями іншої особи.

Вказував, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 листопада 2020 року він дізнався, що на даний час власником спірної квартири є ОСОБА_2 , яка набула право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу зазначеної квартири

від 29 січня 2018 року, продавцем у якому виступало ТОВ «Кей Колект».

Позивач зазначав, що відповідно до наведеного вище рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказану квартиру, а також право власності ТОВ «Кей Колект» та обтяження на неї, іпотеку на цей об`єкт нерухомості станом на 27 грудня 2017 були скасовані, тому ТОВ «Кей Колект» не мало законного права укладати спірний договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_2 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд його позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року.

Судові рішення судів мотивовані тим, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору лише до однієї зі сторін правочину, та безпідставно не заявив позовні вимоги до другої сторони договору купівлі продажу - ОСОБА_2 , яка також мала бути співвідповідачем у справі.

Районний суд указав, що спірні правовідносини не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ІДК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, на право витребувати в набувача це майно.

Суд апеляційної інстанції вказав, що помилкове посилання суду першої інстанції на те, що належним способом захисту порушеного права позивача є звернення з віндикаційним позовом не вплинуло на результати розгляду справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції, незважаючи на те, що, встановивши пред`явлення позову не до всіх відповідачів, суд мав відмовити в його задоволенні через неналежний суб`єктний склад.

Також суди послалися на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2023 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задоволено

й поновлено цей строк, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 757/53168/20-ц з Печерського районного суду

м. Києва та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що позов в даній справі повинен був заявлений і до ОСОБА_2 , оскільки жодних матеріально-правових вимог до вказаної особи він у даній справі не заявляв, так як його права порушило ТОВ «Кей Колект», який уклав спірний договір купівлі-продажу. При цьому, суди порушили норми процесуального права, прийнявши від ОСОБА_2 докази з порушенням, визначених строків та вказавши, що вона є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна і повинна була бути залучена як відповідач у справі.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову суд порушив його права,

що захищаються статтею першою Першого протоколу до Конвенції, незаконно позбавивши його права власності на квартиру, яке рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року було визнано за ним.

Суд безпідставно не застосував статті 203, 215 ЦК України та не задовольнив його позов про визнання правочину недійсним.

Крім того, судами не було враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України

від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723 цс 16, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3104 цс 16.

Відзиви на касаційну скаргу від учасників справи до суду не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на таке: судами застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду;суди встановили обставини,

що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою

для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду

м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі № 757/7658/18-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 53,9 кв. м, житловою площею: 42,8 кв. м, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С. та зареєстрованого в реєстрі за №4300.

Одночасно судом скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей Колект», а також іпотеку та обтяження на об`єкт нерухомого майна.

У свою чергу, ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру за договором купівлі - продажу від 29 січня 2018 року, укладеним між нею та

ТОВ «Кей Колект». Позивач оспорює саме цей договір.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава

(стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23 листопада

2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178 цс 20), від 21 вересня 2022 року у справі № 757/15333/15-ц (провадження № 61-22611 св 19), а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17(провадження № 12-128 гс 18), від 22 вересня 2022 року у справі

№ 125/2157/19 (провадження № 14-40 цс 21).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953 св 20) вказав, що визначення у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає. що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб. які мають відповідати за позовом. незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Судами встановлено, що позивач не подавав до суду заяву про залучення

ОСОБА_2 до участі у справі в якості співвідповідача.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що не залучення до розгляду справи в якості відповідача ОСОБА_2 є достатньою та самостійною підставою для відмови в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог.

При цьому вказана правова позиція існує тривалий час і є незмінною як у судових рішеннях Верховного Суду України, так і Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у Верховному Суді.

Таким чином доводи касаційної скарги у цій частині є безпідставними, суди надали їм належну правову оцінку.

Посилання касаційної скарги на те, що судами не було враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі

№ 6-2723 цс 16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3104 цс 16,

є необґрунтованими, оскільки справи не є подібними, у справах встановлені інші фактичні обставини.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, розподіл судових витрат за подання відповідної касаційної скарги Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць