Справа № 643/2627/23
Провадження № 2/643/1009/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., представника відповідача - адвоката Папай С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

АТ КБ «Приватбанк» (позивач) просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованість за договором б/н від 15.01.2015 в загальному розмірі 94084,66 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

15.01.2015 між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 20.03.2023 складає 94084,66 грн., з яких: 76966,54 грн. - заборгованість за кредитом; 17118,12 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2023 викликано представника позивача для дачі особистих пояснень у судове засідання, призначене на 28.11.2023.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про огляд веб-сайту. При постановленні вказаної ухвали судом було враховано таке. Виходячи з положень ч. 1 ст. 100 ЦПК України, веб-сайт (сторінка) є різновидом електронного доказу. Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. До позовної заяви позивачем додано паперову копію Розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Положеннями ч. 1 ст. 85 ЦПК України, на яку посилався представник позивача в обґрунтування клопотання, визначено, що письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Згідно ч. 7 ст. 85 ЦПК України, на яку посилався представник позивача в обґрунтування клопотання, у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Оцінка вказаних вище положення законодавства в їх сукупності та взаємозв`язку свідчить, що підставою для проведення огляду доказів за їх місцезнаходження, у тому числі огляду веб-сайту (сторінки), є наявність такої обставини, як неможливість доставити відповідні докази до суду. Електронний доказ, який позивач просить оглянути, доставлений до суду у вигляді паперової копії. Учасниками справи не поставлено під сумнів відповідність паперової копії електронного доказу оригіналу. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання.

Стислий виклад позиції учасників справи в ході судового провадження

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що не підписував із позивачем договір, в якому був би визначений розмір процентів за кредитним договором, та не погоджував із позивачем будь-якого розміру процентів.

Представник відповідача - адвокат Папай С.О. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача надав суду відзив, згідно якого також просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач надав письмові пояснення, в яких висловив свою позицію щодо позовних вимог.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначено, що відповідач не підписував та не погоджував Умови та Правила надання банківських послуг, у зв`язку з чим, виходячи з практики Великої Палати Верховного Суду, відсутні підстави для стягнення з нього процентів. Крім того, згідно наданих позивачем документів, максимальний розмір кредитного ліміту, який був встановлений відповідачу, складав 75000,00 грн. Ураховуючи наведене, відповідач не міг отримати кредит у розмірі, який перевищував 75000,00 грн. Між тим позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 76966,54 грн., який перевищує максимальний розмір кредитного ліміту.

Представник відповідача заявив усне клопотання про розстрочення виконання рішення суду, зазначивши, що у разі, якщо суд знайде підстави для задоволення позову повністю чи частково, він просить розстрочити виконання рішення суду на 1 рік.

Представник позивача в судові засідання, у тому числі 28.11.2023, не з`явився, про час, дату та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Надав клопотання, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності. Також надав суду відповідь на відзив, згідно якої наполягав на задоволенні позову.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивачем відповідно до анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15.01.2015, останньому наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до наданої позивачем довідки, максимальний розмір кредитного ліміту, що був встановлений відповідачу, складав 75000,00 грн.

Згідно наданої позивачем довідки, остання кредитна картка «Універсальна голд» видана відповідачу на строк до 10/23.

Відповідно до наданої позивачем виписки за договором, відповідач користувався наданим кредитним лімітом, остання операція ним здійснена 01.05.2022.

Позивачем наданий розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість відповідача станом на 20.03.2023 складає 94084,66 грн., з яких: 76966,54 грн. - заборгованість за кредитом; 17118,12 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника.

У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Щодо заборгованості за тілом кредиту

Суд вважає доведеним, що позивачем відповідно до заяви відповідача від 15.01.2015, останньому надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказана обставина підтверджується в тому числі даними розрахунку заборгованості та даними виписки за договором, згідно яких відповідач користувався кредитом (оплачував продукти в магазинах, пальне на заправках, придбавав білети в кінотеатр тощо).

Вказані докази, надані позивачем, а саме розрахунок заборгованості та виписка за договором, є належними доказами наявності заборгованості позичальника, що підтверджується вищезазначеними висновками щодо застосування норм права Верховного Суду (постанова від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 75000,00 грн., представник відповідача всупереч засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства не надав суду власний розрахунок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та не спростував надані позивачем докази щодо отримання відповідачем кредиту в розмірі 75000,00 грн.

Одночасно суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача та його представника щодо розміру заборгованості за тілом кредиту в частині, яка перевищує максимальний розмір кредитного ліміту, з огляду на таке.

Як встановлено судом з довідки, наданої позивачем, максимальний розмір кредитного ліміту, що був встановлений відповідачу, складав 75000,00 грн.

На вказану обставину посилався відповідач у письмових поясненнях, представник відповідача у відзиві та безпосередньо під час судового засідання.

Представник позивача у відповіді на відзив оцінку вказаним доводам позивача не надав та не пояснив, яким чином заборгованість відповідача за тілом кредиту може перевищувати максимальний розмір кредитного ліміту.

Судом згідно ухвали від 23.10.2023 було викликано представника позивача у судове засідання, призначене на 28.11.2023, у тому числі для надання йому можливості пояснити суду, яким чином відповідач міг отримати від банку кредит у розмірі, що перевищував максимальний розмір кредитного ліміту на його банківській картці.

Представник позивача, незважаючи на отримання ухвали суду від 23.10.2023, у судове засідання 28.11.2023 не з`явився, про наявність будь-яких причин неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив.

Таким чином, судом було вжито необхідних заходів для реалізації права позивача надати суду пояснення з вказаних питань.

Представник позивача вказаною можливістю не скористався, в судове засідання не з`явився.

Оскільки представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з неявкою представника позивача. Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи за його відсутності.

Ураховуючи надані позивачем докази, згідно яких максимальний розмір кредитного ліміту, який був встановлений відповідачу, складав 75000,00 грн., а також ненадання позивачем суду будь-яких доказів або пояснень відносно того, яким чином відповідач міг отримати кредит у розмірі, який перевищує кредитний ліміт, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 76966,54 грн.

Ураховуючи наведене, суд стягує з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 75000,00 грн., який дорівнює розміру кредитного ліміту.

При цьому суд констатує, що відповідачем та його представником всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не спростовано доводи позивача та надані ним докази щодо отримання відповідачем кредиту в розмірі 75000,00 грн. та неповерненні вказаних грошових коштів.

Суд також звертає увагу, що в письмових поясненнях відповідач неодноразово визнавав наявність у нього заборгованості в розмірі кредитного ліміту, а саме в сумі 75000,00 грн.

У стягненні іншої частини заборгованості за тілом кредиту суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено, що вказана заборгованість є заборгованістю саме за тілом кредиту, тобто грошовими коштами, які відповідач отримав у якості кредиту.

Доводи відповідача, висловлені в письмових поясненнях, згідно яких у зв`язку з війною він позбавлений можливості повернути кредитні кошти в розмірі 75000,00 грн., а відповідальність за невиконання внутрішньо переміщеною особою зобов`язань за кредитним договором покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права, суд відхиляє, оскільки вказані доводи суперечать нормам законодавства України та нормам міжнародного права, які ратифіковані Україною.

Суд констатує, що станом на час вирішення даної справи не встановлено будь-якого мораторію (заборони) на стягнення з позичальників простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Доводи відповідача, висловлені в письмових поясненнях, та посилання на відповідні норми законодавства, згідно яких відповідач як внутрішньо переміщена особа звільнений від сплати пені, штрафів та відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, суд відхиляє, оскільки у даній справі позивачем не пред`являлись вимоги про стягнення з відповідача пені, штрафів та нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Доводи відповідача, висловлені в письмових поясненнях, щодо зупинення виконання рішення про стягнення з нього заборгованості в сумі 75000,00 грн., суд відхиляє, оскільки вказані доводи суперечать чинному законодавству України, яким не передбачено право суду зупиняти виконання відповідного рішення на період дії воєнного стану.

Щодо стягнення процентів

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15.01.2015, підписаній відповідачем, відсутні умови щодо нарахування позивачем процентів та їх розміру.

Сплату процентів передбачено Тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку.

Судом під час дослідження наданих позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що вказані документи не містять підпису відповідача та будь-яких інших даних, з яких суд мав би можливість достовірно встановити, що саме вказана редакція зазначених документів була пред`явлена відповідачу для ознайомлення під час укладення кредитного договору та погоджена ним у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору було передбачено право позивача нараховувати відповідачу проценти за порушення умов вказаного договору.

За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє в позовних вимогах в частині стягнення процентів у розмірі 17118,12 грн.

Щодо інших питань

Як вбачається з наданих відповідачем доказів, він є пенсіонером у зв`язку із інвалідністю (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 ), є інвалідом 3 групи (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 696186), розмір його пенсії станом на грудень 2022 - травень 2023 складає 2093,00 грн. на місяць (довідка про доходи № 101540).

Ураховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе на підставі п. 2 ч. 7 ст. 265, ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочити виконання даного рішення на максимальний строк, визначений чинним законодавством України, на саме на 1 рік.

Керуючись рішеннями Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», суд не вбачає необхідності надавати більш детальну оцінку доводам та аргументам учасників справи, викладеним в заявах по суті справи.

Позивачем під час пред`явлення позову сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 2139,56 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) грошові кошти в розмірі в розмірі 75000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Розстрочити виконання рішення суду строком на 12 (дванадцять) місяців, встановивши, що грошові кошти в сумі 75000,00 грн. стягуються з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) в наступні строки та порядку: в перший та наступні 11 (одинадцять) місяців після набрання даним рішенням законної сили стягуються 6250,00 грн. щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 2139,56 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01.12.2023.

Суддя Д.А. Крівцов