ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

м. Харків

справа № 621/737/21

провадження № 22-ц/818/626/23

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 січня 2023 року у складі судді Овдієнко В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом визнання права власності на земельні ділянки № :01:000:0464 площею 0,12 га, № :01:000:0465 площею 0,12 га, садовий будинок "А-2", загальна площа 200,2 кв. м, житлова площа 126,0 кв. м, на садовий будинок "Б-3", загальна площа 239,0 кв. м, житлова площа 124,6 кв. м, на господарчу будівлю "В", на огорожі № 1, на огорожі № 2, на колонки питної води № 3, на басейн № 4 від 06.11.2013 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17) (далі Об`єкт нерухомості).

Також прозивач просив визнати за ним переважне право на придбання у власність об`єкту нерухомості, перевести на нього права та обов`язки покупця за договорами купівлі-продажу ; визнати за ним право власності на спірний об`єкт нерухомості та витребувати його на користь позивача з незаконного володіння у ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначено, 06.11.2013 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки № :01:000:0464 площею 0,12 га. та № :01:000:0465 площею 0,12 га. Окремо у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на садовий будинок "А-2", загальна площа 200,2 кв. м, житлова площа 126,0 кв. м, садовий будинок "Б-3", загальна площа 239,0 кв. м, житлова площа 124,6 кв. м, господарчу будівлю "В", огорожі № 1, огорожі № 2, колонки питної води № 3, басейну № 4 від 06.11.2013 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17). Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці № :01:000:0465 площею 0,12 га та на земельній ділянці № :01:000:0464 площею 0,12 га за адресою: Харківська область, Змїївський район, Задонецька сільська рада, Садівниче товариство "Коробів Хутір".

05.07.2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір оренди вищевказаного нерухомого майна строком до 01.06.2014 ( надалі Договір оренди).

Згідно п. 7.6. Договору оренди орендар, який належно виконує свої обов`язки за договором оренди, у разі продажу об`єктів, що орендуються, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

01.03.2021 з сайту "Судова влада", "Судовий реєстр" та з усної бесіді з ОСОБА_3 позивачу стало відомо, що за договорами купівлі-продажу № 2823 від 06.11.2013 та № 2825 від 06.11.2013, укладеними від імені ОСОБА_5 . Об`єкт нерухомості проданий ОСОБА_2 .

Він як орендар, який має переважне право перед іншими особами на придбання не відмовлявся від вказаного права та не надавав згоди на вказані правочини, у тому числі на користь ОСОБА_2 .

Оскільки законодавством не визначено механізм реалізації наймачем свого переважного права, передбаченого ч. 2 ст. 822 ЦК України, то до правовідносин між сторонами за аналогією необхідно застосувати правила ст. 362 ЦК України.

Відчуживши земельні ділянки та об`єкти нерухомого майна ОСОБА_5 порушила його переважне право на їх придбання, оскільки останнього не було повідомлено про їх продаж.

Таке порушення є підставою для переведення на позивача прав та обов`язків покупця на дані об`єкти за ціною, за яку їх було продано ОСОБА_2 та визнання за позивачем права власності на дані об`єкти, що відповідає положенням ст. ст. 362, 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння, тому позивач просив витребувати у ОСОБА_6 об`єкт нерухомості.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19 січня 2023 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що договір оренди не містить усіх істотних умов, передбачених законом, і крім того, позивачем не надано доказів реєстрації права оренди на відповідні земельні ділянки, що свідчить, що у нього не виникло право оренди на земельні ділянки. Також, позивач не надав доказів того, що спірне нерухоме майна було передане йому в найм та доказів на підтвердження належного виконання своїх обов`язків за договором найму. Вимога позивача про визнання права власності не може бути задоволена, оскільки він на момент звернення до суду права власності на спірне майно не набув.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам. Зазначено, що договір оренди є чинним, недійсним його визнано не було. Таким чином, вважає себе належним орендарем та таким, що має переважне право купівлі відповідно до умов договору. Між іншим відповідач заявляючи про строки позовної давності визнає позовні вимоги, оскільки їх застосування можливе лише при задоволенні позову. При винесенні рішення суд першої інстанції керувався лише припущеннями на яких ґрунтується рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. Посилався на те, що судове рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права та з урахуванням всіх обставин справи. До спірних правовідносин щодо захисту передбаченого ч. 2 ст. 777 ЦК України переважного права наймача (орендаря) на придбання предмета найму (оренди) за аналогією закону підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 362 цього Кодексу, яка регулює подібні правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року справа № 909/337/19). Тому одночасно з пред`явленням позову про переведення на нього прав та обов`язків покупця, позивач зобов`язаний був внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи Відповідачам 2 у справі є ОСОБА_3 , яка до реєстрації шлюбу 29.11.2013 мала прізвище ОСОБА_8 , паспорт НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_9 отримала 25.12.2013.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_10 була власником спірної нерухомості на території СТ "Коробів Хутір".

06 серпня 2012 року ОСОБА_10 на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважила ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, здати в оренду, заставити) вищевказаними земельними ділянками та розташованими на них будівлями, для чого надала йому право, у тому числі підписати договір купівлі-продажу, іпотеки, отримати належні їй гроші, узгоджувати усі питання, що виникають в процесі виконання повноважень.

03.07.2013 за нею зареєстроване право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку № :01:000:0464 площею 0,12 га, яка належала їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №174793, виданого 04.05.2012 Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02066, а також зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 04.05.2012 і у пров. спец. від. ДЗК 15.05.2012, та на земельну ділянку № :01:000:0465 площею 0,12 га, яка належала їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №174794, виданого 04.05.2012 Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02065, а також зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 04.05.2012 і у пров. спец. від. ДЗК 15.05.2012.

03.07.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за нею було зареєстроване право власності на садовий будинок А-2, загальною площею 200,2 кв. м, житловою площею 126 кв. м; садовий будинок Б-3, загальною площею 239,0 кв. м, житловою площею 124,6 кв. м; господарчу будівлю "В"; огорожу № 1; огорожу № 2; колонку питної води № 3; басейн № 4 від 06.11.2013 (реєстровий номер об`єкту нерухомого майна 17). Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці № :01:000:0465 площею 0,12 га та на земельній ділянці № :01:000:0464 площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

06.11.2013 ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тонкою М. О. за № 1318, від імені ОСОБА_10 як продавця уклав з ОСОБА_2 як покупцем договори купівлі-продажу: земельної ділянки № :01:000:0464, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., та зареєстрований у реєстрі за № 2823; купівлі-продажу земельної ділянки № :01:000:0465, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., та зареєстрований у реєстрі за № 2825; купівлі-продажу садового будинку А-2, загальною площею 200,2 кв. м, житловою площею 126 кв. м; садового будинку Б-3, загальною площею 239,0 кв. м, житловою площею 124,6 кв. м; господарчої будівлі "В"; огорожі № 1; огорожі № 2; колонки питної води № 3; басейну № 4, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., та зареєстрований у реєстрі за № 2821 ( надалі Договори купівлі продажу (том 1 а. с. 10-18, 86, 87)).

З Декларації та Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва вбачається, що ОСОБА_2 провела будівельні роботи щодо поліпшення стану будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:0464 (том 1 а. с. 88-101).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 (справа №621/2173/16) скасовані рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року про задоволення позову Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсними вказаних вище договорів купівлі-продажу, та відмовлено у задоволенні позову (а. с. 7-9 справа №621/737/21, провадження 2-ві/621/2/21).

Згідно іншої копії договору оренди від 05.07.2013, зміст якого повністю збігається з тим, що зазначений вище, за виключенням відомостей щодо орендодавця - ОСОБА_10 , паспорт НОМЕР_2 , та додатку до вказаного договору щодо порядку внесення орендної плати (том 2 а. с. 9, 11-13, 35, 37-38).

Відповідно до копії додаткової угоди до договору оренди від 05.07.2013, укладеної 15.01.2014. Цією додатковою угодою передбачено внесення змін до договору оренди від 05.07.2013 в частині записів про дані орендодавця. (т. 2 а. с. 10, 36).

Згідно довідки № 3 від 15.06.2021 голови СТ "Коробів Хутір", квитанцій АТ "Ощадбанк" про сплату за електроенергію, дублікатів квитанцій до прибуткового касового ордера, квитанції про сплату земельного податку вбачається, що в садовому товаристві "Коробів Хутір, Задонецької сільської ради, Зміївського району, Харківської області в будинках 177, АДРЕСА_2 , земельні ділянки кадастровий номер :01:000:0465 та кадастровий номер :01:000:0464 з 01.01.2013 і по теперішній час мешкає ОСОБА_2 , яка своєчасно сплачує членські внески та бере участь в благоустрої садового товариства. ОСОБА_1 з зазначеного часу в зазначених будинках ніколи не мешкав, на даний час не мешкає та не користувався земельними ділянками та будинками (том 1 а. с. 80-85).

Даними висновків експерта № СЕ-19/121-21/23815-ПЧ від 04.11.2021 та № СЕ-19/121-21/23817-ПЧ від 08.11.2021 встановлено догвір оренди від 05.07.2013 дійсно підписаний особами, що вказані у якості сторін цього договору (том 2 а. с. 14-20, 39-42, 21-27, 43-46).

За змістом Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 (справа №621/2173/16), ОСОБА_3 лише 03.11.2016 довідалася про існування договорів купівлі-продажу від 06.11.2013.

В той час як ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що про продаж спірної нерухомості дізнався лише 01.03.2021.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Встановлені у справі обставини свідчать що між сторонами виник спір про переважне право оренди та придбання об`єкту нерухомості, що регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі» № 161 XIV від 06 жовтня 1998 року в редакції що діяла на час укладення Договору оренди ( надалі Закон № 161 XIV), законом України « Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» № 1952 IV від 01.07.2004 в редакції що діяла на час укладення Договору оренди ( надалі Закон № 1952 IV).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За змістом статей 1, 3, 6, 13 Закону № 161 XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України ( 2768-14 ), Цивільним кодексом України ( 1540-06, 435-15 ), цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 16, ст. 17 Закону № 161 XIV укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Згідно ст.9 Закону № 161 XIV Орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону. Орендодавець зобов`язаний повідомити в письмовій формі орендаря про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням її ціни та інших умов, на яких вона продається. У разі відмови орендаря від свого переважного права на придбання орендованої земельної ділянки до нового власника такої земельної ділянки переходять права та обов`язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки. Не допускається продаж орендованих земельних ділянок державної або комунальної власності без згоди на це орендаря. Орендар може придбати земельну ділянку, що перебуває в оренді, за умови згоди орендодавця на продаж цієї земельної ділянки.

Відповідно до положень Договору оренди та вимог закону обов`язками наймача є, зокрема: сплата коштів за користування майном, забезпечення збереження і охайності об`єкту оренди та підтримка його в належному стані.

Договір оренди земельної ділянки було укладено 05 липня 2013 року, але державну реєстрацію не пройшов.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В супереч вимог ст.,ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду доказів фактичного передання йому в оренду Об`єкта нерухомості та належного виконання умов договору оренди.

Посилання про належне виконання обов`язків щодо спірного майна, спростовані наданими ОСОБА_2 доказами, а саме: копіями Декларації, Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва згідно яких ОСОБА_2 провела будівельні роботи щодо поліпшення стану будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , квитанціями по сплаті членського взносу у СТ « Коробів Хутор», по сплаті послуг з постачання електричної енергії та земельного податку.

Враховуючи зазначену в договорі оренди дату державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що не існувала на дату укладення самого договору оренди, суду обгруновано надав критичну оцінку доводам позовної заяви щодо передачі спірного нерухомого майна в оренду позивачу на підставі договору оренди від 05.07.2013.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що станом на час укладання договорів купівлі-продажу Об`єкту нерухомості , це майно дійсно було передане йому в оренду і, що в результаті відчуження цього майна було порушене його першочергове право на придбання цього майна

Крім цього до правовідносин щодо захисту передбаченого ч. 2 ст. 777 ЦК України переважного права наймача (орендаря) на придбання предмета найму (оренди) за аналогією закону підлягають застосуванню також положення ч. 4 ст. 362 цього Кодексу, яка регулює подібні правовідносини, а саме визначає порядок захисту переважного права співвласника майна на придбання частки іншого співвласника при її відчуженні останнім.

Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити позов до суду про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19.

В супереч вимог ч.4 ст. 362 ЦК України позивач при зверненні до суду з позовом про переведення на нього прав та обов`язків покупця за Договорами купівлі продажу Об`єкту нерухомості сплачену покупцем грошову суму на депозитний рахунок не вніс.

З огляду на вищевикладене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунованість рішення суду про відмову у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання за ним переважного право на придбання у власність та переведення на нього прав та обов`язків покупця за Договорами купівлі продажу

Заявлені позивачем вимоги про визнання права власності на Об`єкт нерухомості та витребування його з володіння ОСОБА_2 є похідними від вище заявлених вимог тому задоволенню також не підлягають.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2023 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук