ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1223/22Головуючий у 1-й інстанції Лисюк О.І.
Провадження № 22-ц/817/474/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Бершадська Г. В., Дикун С. І.,

за участі секретаря - Жук В.М.

та відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 596/1223/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року, ухваленого суддею Лисюк І.О., повний текст якого складено 08 березня 2023 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" в інтересах якої діє адвокат Крюкова Марина Володимирівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2022 року ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 45920 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 11 серпня 2021 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір № 4605132 про надання споживчого кредиту, згідно якого отримав кредит у розмірі 14 000,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . Однак, ОСОБА_1 не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 21 червня 2022 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", як фактором було укладено Договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 14000 грн - тіло кредиту та 31920 грн нараховані проценти, всього 45920 грн.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року позовну заяву ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Фінансова компанія "Фінстраст Україна" суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 45920 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Фінансова компанія "Фінстраст Україна" витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що має місце недоведеності обставин справи, які суд вважав встановленими, і невідповідність висновків суду обставинам справи.

Предметом спору є не тільки факт укладення Договору, але і те, на яких саме умовах його було укладено, у якій саме редакції, чи було переказано коштів по ньому від первісного кредитора, чи існує заборгованість чи яким саме, відповідно до умов договору, є її розмір. Щодо всіх цих обставин у Сторін існує спір.

Суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам відповідача про те, що договір у наданій паперовій копії електронного документа, або навіть електронній копії не дозволяє встановити, ким саме він був підписаний і як саме в оригіналі. Оскільки, суд першої інстанції самостійно встановив відсутність електронних цифрових підписів обох сторін на електронному примірнику копії Кредитного договору. У графі підпис кредитора міститься рукописний підпис та фізична печатка, які шляхом копіювання однаково відтворені на паперових копіях Договору, Додатку № 1 до нього, Паспорта споживчого кредиту. У графі підпис позичальника зазначено про підпис одноразовим ідентифікатором, але самий підпис також відсутній, а включення самого тексту у копію не підтверджує існування оригіналу.

Під документами відсутні не тільки підписи відповідача, а і електронні цифрові підписи та електронна цифрова печатка самого кредитора. Оскільки кредитний договір є двостороннім, він мав бути підписаний у дату його укладання в оригіналі обома його сторонами, що може бути і в електронній формі, але оригінал має об`єктивно існувати.

За відсутності належним чином підписаного сторонами оригіналу кредитного договору не можна встановити достовірно, які його умови, у тому числі розміри процентної ставки та неустойка були погоджені сторонами, а до текстів документів, односторонньо виготовлених та наданих позивачем у копіях для подання до суду, могли бути внесені будь-які відомості, вигідні позивачу, саме тому такі копії, не підписані обома сторонами, підлягають відхиленню.

Під всіма документами відсутні не тільки підписи відповідача, а і електронні цифрові підписи та електронна цифрова печатка самого кредитора.

Жодного доказу переказу коштів на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано. Надана ТзОВ "ФК "Фінстраст Україна" копія довідки на переказ грошових коштів іншою фінансовою компанією не є належним та допустимим доказом перерахування грошових коштів ОСОБА_1 у зазначеному позивачем розмірі суми кредиту 14 000 грн. і саме за Кредитним договором, оскільки в наданому документі відсутні повні реквізити отримувача та даний документ не є доказом фактичного перерахунку коштів з банківського рахунку саме від кредитора за договором, а не якоїсь іншої особи. Адже кошти через TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та інші сервіси переказів з картки на картку можуть перераховуватись будь-якою особою, особу відправника встановити неможливо.

«Карта/рахунок» містить лише перші та останні цифри 16-значного карткового рахунку, що не є достатнім для ідентифікації карткового рахунку відповідача.

Вказане свідчить про недоведеність позивачем факту перерахування коштів саме відповідачу, саме від кредитора TOB «Фінансова компанія «АВЕНТУС УКРАЇНА» і саме за цим Договором.

Представник ТзОВ "ФК "Фінстраст Україна" адвокат Крюкова М.В. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що електрона форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в тому числі електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електрону форму.

Так, на підтвердження укладення Договору № 4605132 про надання споживчого кредиту з ТзОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора "НОМЕР_2", який відповідно до вимог чинного законодавства був власноруч введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

Таким чином, подання електронного доказу у паперовій копії не робить такий доказ недоступний. Наданий до суду електронний Кредитний договір у паперовій формі належним чином засвідчено відповідно до Державного стандарту України. Позивач вправі надати доказ підписання договору, що міститься у іншому документі (ч. 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"), навіть у разі відсутності відображення підпису у договорі. Такі дії є законними та свідчать про волевиявлення сторін на укладення договору, тож за таких обставин немає підстав для визнання електронного кредитного договору недійсним чи неукладеним тощо.

Крім того, відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено платіж 10.09.2021 - часткову оплату на рахунок Кредитора у сумі 2394 грн., що підтверджується картою обліку договору, що була надана до позову, та відповідною квитанцією. А тому заперечення відповідача щодо недоведеності факту укладення кредитного договору є голослівним та таким, що не відповідають дійсності.

Оскільки ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" не є банківською установою, то відповідно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості товариством було надано поденний розрахунок заборгованості по кредитному Договору, який оформлений належним чином як документ Товариства, що підписаний Директором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та скріплений печаткою Товариства, підтверджує надання Товариством кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування Товариством відсотків.

У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Також у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Крюкова М.В. вказала, що орієнтовно витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції будуть складати 8000 грн., а докази зазначеного будуть надані додатково.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник ТзОВ "ФК "Фінстраст Україна" адвокат Крюкова М.В. у судове засідання не з`явилася і не повідомила причин неявки, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить направлена на електрону адресу судова повістка.

Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи (пункт 2частина 8 статті 128 ЦПК України).

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представника ТзОВ "ФК "Фінстраст Україна" адвоката Крюкової М.В., яка належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017р. № 756 (т. 1 а.с. 6-7).

11 серпня 2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4605132 про надання споживчого кредиту (т. 1 а.с. 12-16, 17, 18-20).

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents (т. 1 а.с. 8-11).

Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором «НОМЕР_2», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно ним введений для електронного підпису. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Також, на підтвердження укладання Договору № 4605132 про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», стороною позивача було надано електронний доказ в паперовій формі, підписаний одноразовим ідентифікатором «НОМЕР_2», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

На виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, стороною позивача надано диск, на якому містяться оригінали Договору про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту у форматі pdf файлів, які були оглянуті в судовому засіданні. Зокрема, в графі «Реквізити та підписи сторін» зазначено одноразовий ідентифікатор « НОМЕР_2 ».

За клопотанням сторони відповідача суд першої інстанції перевірив факт наявності підписів на наданих електронних доказах за допомогою державного веб сайту Центрального засвідчуваного органу Міністерства цифрової трансформації України. Як встановлено, зазначені файли loan_agreement_4605132.pdf, loan_passport_4605132.pdf не містять електронного підпису або електронного цифрового підпису в розумінні положень Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Зазначені обставини не заперечуються і стороною позивача, яка неодноразово зазначала про підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_2, а не електронним цифровим підписом.

Стороною позивача надано покрокове підтвердження процедури укладення кредитного договору з ОСОБА_1 (т. 1 а.с.2-5, 117-119, 195-199).

Так, зокрема, відповідач зайшов на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua та пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».

Для безпосереднього оформлення кредиту ОСОБА_1 в ITC обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Після прийняття ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зробив йому пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими ОСОБА_1 ознайомився до моменту укладання і в подальшому, прийнявши умови Кредитного договору, з відповідачем було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний ОСОБА_1 у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «НОМЕР_2».

Як встановлено судом і підтверджується Кредитним договором, що сума отриманого кредиту ОСОБА_1 складає 14 000,00 грн (п. 1.3. Кредитного договору); Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (10.09.2021) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору, (п. 1.4. Кредитного договору); (т. 1 а.с.17).

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Підписавши 11 серпня 2021 року договір про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору).

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 14 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 (т. 1 а.с.21-22).

Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 . Послуги надавались відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів № ВП-200417-1 від 20.10.2017, укладеного між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (т. 1 а.с.121-124, 125).

ОСОБА_1 оплати за Кредитним договором не здійснював та свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

21 червня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором (т. 1 а.с. 27-31, 32, 33).

ТзОВ «Фінансова компанія» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000495 від 21.01.2022, видане Національним банком України. Також, позивач має витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і на надання послуг факторингу, яка була видана позивачу Національним банком України від 24.01.2022 (т. 1 а.с. 35, 36, 37-39, 40).

Згідно пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (Позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників (Копія додається) - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення (т. 1 а.с.34).

На дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору за 254 днів прострочення виконання кредитних зобов`язань перед позивачем складає 45920 грн, яка включає в себе заборгованість за основною сумою боргу 14000,00 грн, та заборгованість за відсотками 31920,00 грн. (т. 1 а.с. 23-26, 33)

Після придбання права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором.

Як встановлено, 10.09.2021 відповідач ОСОБА_1 здійснив часткову оплату на рахунок Кредитора у сумі 2394,00 грн. - оплата нарахованих процентів за користування кредитом, що підтверджується карткою обліку договору та квитанцією від 10.09.2021 року (т. 1 а.с.120).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено укладення електронного кредитного договору № 4605132 від 11.08.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту, який був підписаний останнім у відповідності до вимог частин 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" за допомогою одноразового ідентифікатора. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 14 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку належну відповідачу № НОМЕР_1 через ТОВ ФК "Вей Фор Пей" на підставі угоди про переказ коштів № ВП-200417-1 від 20.04.17. 10.09.2021 відповідач ОСОБА_1 здійснив часткову оплату на рахунок кредитора у сумі 2394,00 грн. - оплата нарахованих процентів за користування кредитом, що підтверджується карткою обліку договору та квитанцією від 10.09.2021 року і тим самим підтвердив факт визнання ним боргу і на укладення вказаного договору. Матеріалами справи підтверджено дійсність грошової вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» по стягненню заборгованості по споживчому кредиту № 4605132 від 11.08.2021 року, як і дійсність договору факторингу від 21 червня 2022 року № 21-06/2022, які є чинними. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

З таким висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтями 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що кредитний договір № 4605132 від 11.08.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду НОМЕР_2 , який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача ОСОБА_1 .

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 21.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору є необґрунтованими, оскільки оспорюваний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено факт укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні цього договору з ОСОБА_1 кредитодавець дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договір був укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів у розмірі 14 000 грн. саме ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи підтверджено зарахування кредитних коштів на платіжну картку належну відповідачу № НОМЕР_1 через ТОВ ФК "Вей Фор Пей" на підставі угоди про переказ коштів № ВП-200417-1 від 20.04.17 (т.1 а.с.21, 121-124). Крім цього, 10.09.2021 відповідач ОСОБА_1 здійснив часткову оплату на рахунок кредитора у сумі 2394,00 грн. - оплата нарахованих процентів за користування кредитом, що підтверджується карткою обліку договору та квитанцією від 10.09.2021 року і тим самим визнав факт боргу і його волевиявлення на укладення вказаного договору.

Також безпідставними є твердження заявника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки подані позивачем електронні докази не досліджувалися в оригіналі з огляду на таке.

У частинах другій, тертій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, що на підтвердження укладання договору № 4605132 про надання споживчого кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», стороною позивача було надано електронний доказ в паперовій формі.

На виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, стороною позивача надано диск, на якому містилися оригінали Договору про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту у форматі pdf файлів, які були оглянуті в судовому засіданні.

Таким чином, надуманими є доводи заявника, що позивачем не було надано оригіналу електронного доказу.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. суд приходить до наступного.

У частині 8 статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено, стороною відповідача дотримано норми ст. 141 ЦПК України щодо подання відповідних доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, судом також застосовувалась практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Встановлено, що до матеріалів справи долучено копію звіту про надання правової допомоги згідно з договором № 07/07-2022 від 16.09.2022, рахунок на оплату по замовленню № 41/21/08 від 16.09.2022 року з яких вбачається, що вартість послуг наданих адвокатом Крюковою М.В. становить 8000, 00 грн., платіжне доручення № 164 від 05.10.2022 року (т. 1 а.с.41-47).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції не звертався із клопотанням про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, тому судом в повному обсязі було задоволено вимогу позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн..

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29.05.2023 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Г.В. Бершадська

С.І. Дикун