ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Гурського Віталія Степановича на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «4ДЖІ» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСББ «4ДЖІ» звернулося до суду із позовом, у якому просить зобов`язати ОСОБА_1 , за власний рахунок, відновити становище, яке існувала до реконструкції квартири; АДРЕСА_1 , а саме привести зовнішню стіну житлового будинку на 13-му поверсі по АДРЕСА_2 у попередній стан шляхом закладення цеглою отвору зовнішньої несучої стіни житлового будинку.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 28.04.2016 власниками квартир у будинку АДРЕСА_2 створено ОСББ «4ДЖІ». 19.02.2019 власник квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку влаштував у несучій стіні отвір для встановлення вікна. Відповідачем зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, проте його реєстрація була скасованою за скаргами позивача. Також за скаргами позивача відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності. Оскільки реконструкція здійснена без згоди співвласників квартир будинку, із втручанням у несучу стіну будинку просять зобов`язати відповідача привести стіну будинку до попереднього стану.

Згідно відзиву відповідач заперечує проти позову, зазначає, що для реконструкції було розроблено робочий проект, скеровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Після завершення реконструкції було зареєстровано про готовність до експлуатації від 31.05.2022. Відтак реконструкцію проведено правомірно. Згідно висновку судового експерта, проведеного за замовленням відповідача, виконані відповідачем роботи відповідають робочому проекту та вимогам нормативно-правових актів. Реконструкція проведена у відповідності до вимог законодавства та не порушує прав інших співвласників.

Згідно відповіді на відзив позивач вказує що реконструкція здійснена відповідачем без отримання згоди позивача та дозволу органу місцевого самоврядування. Відповідач порушив цілісність несучо-огороджувальної стіни будинку, змінив зовнішній вигляд фасаду. Викладене свідчить про порушення прав кожного із власників квартир у будинку. Віконний отвір пошкоджує утеплення будинку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «4ДЖІ» - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 , за власний рахунок, відновити становище, яке існувало до реконструкції квартири АДРЕСА_1 , а саме привести зовнішню стіну житлового будинку на 13-му поверсі по АДРЕСА_2 у попередній стан шляхом закладення цеглою отвору зовнішньої несучої стіни житлового будинку.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу - Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «4ДЖІ» у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним.

1) Влаштування отвору у зовнішній несучій стіні будинку не впливає на права усіх співвласників будинку, що свідчить про відсутність порушеного права.

2) Підстави надання судом критичної оцінки декларації про готовність до експлуатації квартири відповідача, за умови, що така декларація не скасована у передбаченому законом порядку були відсутні.

3) Судом було порушено принцип безпосередності та положення ЦПК України щодо допустимості доказів, оскільки в матеріалах справи наявна декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка є похідною від повідомлення про початок будівельних робіт та за умови скасування повідомлення про початок будівельних робіт реєстрація декларації не була можливою. В той час як наказ про скасування повідомлення відсутній.

4) Судом першої інстанції безпідставно не враховано висновків зазначених у висновку незалежної судової будівельно-технічної експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСББ «4 Джі» зареєстровано 28.04.2016.

Згідно статуту ОСББ «4 Джі» воно створено власниками квартир в будинку АДРЕСА_2 з метою забезпечення функціонування будинку, всіх систем життєвого забезпечення та захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Рішенням правління позивача, оформленим протоколом від 19.02.2019 прийнято рішення заборонити ОСОБА_4 встановлення незапроектованого проектом будинку вікна та зажадати від ОСОБА_4 відновлення первісної конструкції цілісності несучої стіни. Такий протокол вручено ОСОБА_5 01.03.2019.

Управлінням ДАБК ДМР 26.02.2019 за номером ДП55 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт у квартирі відповідача. Замовником вказано ОСОБА_1 .

Згідно листа Управління ДАБК ДМР від 02.07.2019 щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудування за адресою: АДРЕСА_5 , адресованого позивачу, вказано про виявлення недостовірних фактів у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 26.02.2019 за номером ДП55, яке є підставою вважати об`єкт самочинним, управлінням винесено наказ про скасування такого повідомлення.

Разом із тим, Управлінням ДАБК ДМР 31.05.2022 року зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта реконструкція квартири відповідача. Документом, який давав право на початок виконання будівельних робіт вказано від 26.02.2019 за номером ДП55.

Згідно листа Управління ДАБК ДМР від 01.04.2021, адресованого позивачу, вказано про складення протоколу про адміністративне правопорушення за встановленим фактом реконструкції за адресою: АДРЕСА_5 з порушенням містобудівного законодавства.

Як вбачається із наданих відповідачем технічного паспорту на квартиру, робочого проекту у квартирі позивача замість житлової кімнати під номером АДРЕСА_6 та кладової під номером 7 влаштовано дві житлові кімнати під номерами 5 та АДРЕСА_6 , а також влаштовано нове вікно у фасаді із кімнати під номером 6.

Сторонами долучено фотознімки із відображенням здійснено отвору у фасаді будинку, із зображеннями вікон на першому поверсі будинку, тріщин утеплення навколо влаштованого відповідачем отвору.

Згідно висновку експерта №1362-06, який відповідає вимогам ч.5 ст.106 ЦПК України: виконані ремонтно-будівельні роботи у квартирі відповідача відповідають робочому проект та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Влаштування нового віконного прорізу у зовнішній несучій стіні будинку обумовлено втручанням у зазначену несучу стіну будинку. Такий отвір не впливає в цілому на несучу конструкцію будівлі, адже розрахунки надають нормативний запас міцності всіх несучих конструктивних елементів будівлі.

Згідно акту від 11.07.2022, складеного позивачем, при обстеженні системи утеплення на фасаді будинку були виявлені тріщини від кута вікна із квартири відповідача.

У відповідності до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1). Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.2).

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.11.2021 у справі №947/30277/19 (провадження №61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 статті 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (провадження № 12-58гс21) зазначено, що «міст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (пункти 6.31-6.33) та від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц) (пункти 53-56))».

За висновками, наведеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2021 в справі №509/11/17 (провадження № 61-268св21), оскільки вимог про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном (знесення самочинно збудованого майна) чи про відновлення становища, яке існувало до порушення не пред`являв, тому в задоволенні позовних вимог необхідно було відмовити у зв`язку з тим, що визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом.

У пункті 61 Рішення від 09.10.2018 у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України» ЄСПЛ указав, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем, без згоди інших власників квартир будинку, здійснено реконструкцію власної квартири в результаті якої влаштовано отвір у зовнішній несучій стіні будинку.

Влаштування отвору у зовнішній несучій стіні будинку впливає на права усіх співвласників такого конструктивного елементу. Відтак доводи відповідача про не доведення позивачем факту порушення його прав суд відхиляє.

Суд першої інстанції звернув увагу, що у декларації про готовність до експлуатації квартири відповідача, документом, який давав право на початок виконання будівельних робіт вказано від 26.02.2019 за номером ДП55.

Проте, згідно листа Управління ДАБК ДМР від 02.07.2019 зазначено про виявлення недостовірних фактів у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 26.02.2019 за номером ДП55, яке є підставою вважати об`єкт самочинним, управлінням винесено наказ про скасування такого повідомлення.

Викладене викликає сумніви у правомірності реєстрації декларації про готовність до експлуатації квартири відповідача.

У будь якому випадку відповідач не мала повноважень одноосібно приймати рішення щодо зміни конструктивного елементу будинку, тому реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт, так само як і реєстрацію декларації про готовність до експлуатації квартири відповідача не можна визнати правомірними.

На переконання суду влаштування відповідачем отвору у зовнішній несучій стіні будинку не можна визнати правомірними. Не можливим є вчинення відповідних дій будь-яким власником квартири у багатоквартирному будинку, адже це призводить до погіршення зовнішнього вигляду будинку та може призвести до руйнування будинку. При цьому усі співвласники є рівними у своїх правах. Вказаних висновків наданий відповідачем висновок експертизи не спростовує.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушені права мають бути відновлені у єдиний належний спосіб, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , за власний рахунок, відновити становище, яке існувало до реконструкції квартири АДРЕСА_1 , а саме привести зовнішню стіну житлового будинку на 13-му поверсі по АДРЕСА_2 у попередній стан шляхом закладення цеглою отвору зовнішньої несучої стіни житлового будинку.

Згідно зі статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 152 ЖК УРСР (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Розділом 3 Державних будівельних норм України А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників, поліпшення умов експлуатації відноситься до реконструкції.

До перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні.

У справі, яка переглядається, установлено, що відповідачем здійснено перепланування всередині квартири, шляхом порушення цілісності зовнішньої стіни будинку, яка несе навантаження від перекриттів і даху будинку.

Тобто, при здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Разом з тим положення статті 376 ЦК України передбачають різні підстави для знесення самочинного будівництва.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил, з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18).

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як вбачається в листі Управління ДАБК ДМР від 02.07.2019 щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудування за адресою: АДРЕСА_5 , вказано про виявлення недостовірних фактів у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 26.02.2019 за номером ДП55, яке є підставою вважати об`єкт самочинним, управлінням винесено наказ про скасування такого повідомлення.

Тобто, ОСОБА_1 не дотрималася норм та правил, встановлених законодавством України, тому зміни конструктивного елементу будинку не можна визнати правомірними.

А тому і наданий відповідачем ОСОБА_1 висновок експерта № 3819-23 від 30.10.2023 року, в якому зазначено, що проведені будівельні роботи у квартирі за адресою АДРЕСА_5 відповідають робочому проекту № 106/19-АБ, розробленим ТОВ СОДЕЛЬ з реконструкції вказаної квартири та вимогам чинного законодавства, яке діяло на момент проведення реконструкції та не вплинули на несучу здатність, стійкість, тріщіностійкість та деформативність несучих конструкцій зовнішніх стін житлового будинку, не може бути прийнятий колегією суддів до уваги.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам, враховуючи позицію сторін та норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гурського Віталія Степановича - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

М.Ю. Петешенкова