Провадження №: 2/755/1895/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Дубенко Г.В.,

розглянувши в підготовчому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів та свідоцтв про право на спадщину, скасування записів про державну реєстрацію, витребування безпідставно набутого майна та стягнення коштів в рахунок відшкодування вартості майна за недійсними правочинами,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів та свідоцтв про право на спадщину, скасування записів про державну реєстрацію, витребування безпідставно набутого майна та стягнення коштів в рахунок відшкодування вартості майна за недійсними правочинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмету позову.

В підготовчому засіданні представник позивача - адвокат Окунєв І.С просив прийняти заяву про зміну предмету позову.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому засідання заперечував проти прийняття вказаної заяви.

Суд, вивчивши заяву про зміну предмета позову, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача та відповідача, приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, згідно заявлених позовних вимог позивач просить суд:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.07.2015 р., серія та номер: 2695, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М.

2. Скасувати запис № 10444548 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., як державним реєстратором, щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на 430/1000 садового будинку загальною площею 788,7 кв.м., житловою площею: 248.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.07.2015 р., серія та номер: 2696, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки кадастровий номер :66:661:0005, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М.

4. Скасувати запис № 10444553 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., як державним реєстратором, щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на 430/1000 часток земельної ділянки загальною площею 0,0607 га, кадастровий номер :66:661:0005, цільове призначення: для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

5. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 747, видане 17.06.2021 р. приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М. на ім`я ОСОБА_2 .

6. Скасувати запис № 42567764 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М., як державним реєстратором, щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 373/1000 часток садового будинку загальною площею 788,7 кв.м., житловою площею: 248.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

7. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 748, видане 17.06.2021 р. приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М. на ім`я ОСОБА_2 .

8. Скасувати запис №42567961 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М., як державним реєстратором, щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 373/1000 часток земельної ділянки загальною площею 0,0607 га, кадастровий номер :66:661:0005, цільове призначення: для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

9. Витребувати у ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) як безпідставно набуте майно: 373/1000 часток земельної ділянки загальною площею 0,0607 га, кадастровий номер :66:661:0005, цільове призначення: для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0; 373/1000 часток садового будинку загальною площею 788,7 кв.м., житловою площею: 248.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

10. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) вартість 82/1000 часток земельної ділянки загальною площею 0,0607 га, кадастровий номер :66:661:0005, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та 82/1000 часток садового будинку загальною площею 788,7 кв.м., житловою площею: 248.3 кв.м., розташованого за згаданою адресою, у розмірі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн. 00 коп., в рахунок відшкодування вартості майна за недійсними правочинами (договорами купівлі-продажу від 16.07.2015 р.), як безпідставно набуте майно.

Вимоги позиву обґрунтовані тим, що з 18 червня 2008 року сторони перебувають у шлюбі. 10 березня 2010 року між сторонами було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. та зареєстрований в реєстрі за №1230, за умовами якого майно, нажите подружжям під час шлюбу, яке підлягає державній реєстрації (зокрема, нерухоме майно та транспортні засоби) є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я зареєстровано рухоме або нерухоме майно, майно, належне одному з подружжя за даруванням, спадщиною, придбане до реєстрації шлюбу або у відповідності з положеннями даного договору, не може бути визнане сумісною власністю подружжя, і при відчуженні (продаж, міна дарування, здача в оренду, найом) згода другого з подружжя не потрібна, кожен з подружжя відповідає окремо по своїм борговим, кредитним, та іншим видам грошових та/або майнових зобов`язань, у випадку невиконання одним з подружжя взятих на себе зобов`язань на майно (рухоме та нерухоме), що належить другому з подружжя на праві особистої приватної власності не може бути звернуто стягнення. 30 грудня 2011 року позивач придбала у відповідача 655/1000 частин земельної ділянки загальною площею 0,0607 га, кадастровий номер :66:661:0005, цільове призначення: для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також отримала від нього в дар 70/100 частин будинку загальною площею 788,7 кв.м., житловою площею 248,3 кв.м., розташованого на вказаній земельній ділянці. В подальшому частина спірної земельної ділянки та спірного будинку, який передбачав можливість окремого проживання для декількох сімей були, були відчужені позивачем, зокрема: 10 квітня 2013 року на користь ОСОБА_4 відчужено 36/1000 частин; 31 липня 2013 року на користь ОСОБА_5 - 90/1000; 31 липня 2013 року на користь ОСОБА_6 - 84/1000 частин. 05 червня 2015 року на прохання відповідача позивач подарувала йому 25/1000 часини земельної ділянки та 25/1000 частини будинку. Таким чином, станом на 06 червня 2015 року у власності позивача залишилось 430/1000 частин зазначеної ділянки та 465/1000 частин зазначеного будинку. У серпні 2015 року, за ініціативою відповідача, сторони виїхали з України та оселились у м.Краснодар, Російської Федерації. Позивач зазначає, що майже увесь час належна позивачу частина спірного будинку здавалась в оренду, орендна плата надходила на банківський рахунок відповідача, який був оформлений як фізична особа-підприємець. За отримані кошти сторони орендували житло в м.Краснодар. У липні 2021 року позивач повернулась на постійне місце проживання до України. Зазначає, що 08 вересня 2021 року їй стало відомо про те, що належна їй частина майна вибула з її власності, а саме: 16 липня 2015 року частина спірного майна була відчужена за договорами купівлі-продажу на користь матері відповідача - ОСОБА_3 ; 22 лютого 2019 року 82/1000 частин спірної земельної ділянки та будинку було відчужено за договором дарування на користь ОСОБА_7 ; 17 червня 2021 року 373/1000 частин спірної земельної ділянки та будинку перейшли у власність відповідача на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 червня 2021 року. Станом на 08 вересня 2021 року у власності позивача залишилось 35/1000 частин спірного будинку. Позивач наголошує, що вона не укладала жодних договорів щодо спірного майна ані з ОСОБА_3 , ані з ОСОБА_7 , не уповноважувала інших осіб на вчинення відповідних дій, не отримувала коштів за відчуження цього майна. Зазначає, що протягом 2012-2015 років у відповідача були нотаріальні довіреності на представництво її інтересів у правовідносинах, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням спірним майном. Позивач впевнена, що не уповноважувала відповідача на укладання договорів купівлі-продажу та/або договорів дарування щодо спірного майна, припускає, що укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договори вчинені відповідачем у власних інтересах та всупереч волі позивача. З приводу укладення оспорюваних договорів внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною зазначає, що договори укладені відповідачем з власною матір`ю, після смерті якої він успадкував відповідне майно, кошти за договорами позивачем не отримувались, а матір відповідача не мала фінансової можливості їх сплатити, майно фактично не було передано ОСОБА_3 і продовжувало використовуватися сторонами для надання в оренду. Крім того вважає, що інтерес відповідача щодо укладання договору купівлі-продажу належної позивачу частини майна із власною матір`ю є протиправним, оскільки спрямований на порушення права власності позивача на спірне майно. На думку позивача, 16 липня 2015 року відповідач протиправно здійснив відчуження на користь ОСОБА_3 належних позивачу 430/1000 частин спірного майна, з яких, в подальшому, 82/1000 були відчужені ОСОБА_7 за договорами дарування від 22 лютого 2019 року, інша частина у розмірі 373/1000 частин майна були успадковані відповідачем після смерті ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що оскільки 82/1000 частин спірної земельної ділянки та будинку не можуть бути їй повернуті в натурі, вважає, що відповідач як спадкоємець ОСОБА_3 , повинен відшкодувати позивачу вартість зазначеного майна, яке нею оцінюється в розмірі 1 200 000,00 грн, а 373/1000 частин спірного майна, які перебувають у власності відповідача на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину, відповідач повинен повернути позивачу в натурі. Позивач вважає, що існують підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів та відповідних свідоцтв про право на спадщину, скасування записів про реєстрацію права власності на частини спірного майна за відповідачем та його матір`ю, витребування у відповідача на користь позивача безпідставно набутого майна та для стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частини спірного майна.

В заяві про зміну предмету позову позивач, крім наведених вище, викладених в позовній заяві в нові редакції вимог (т.1 а.с. 19-23), просить суд визнати право користування садовим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява про зміну предмету позову обґрунтована тим, що на момент укладання оскаржуваних договорів необхідно було отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування, оскільки право користування відповідним домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , належить двом неповнолітнім дітям сторін ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 - матір відповідача, не могла про це не знати, що додатково вказує на зловмисну домовленість між відповідачем та його матір`ю. Крім того нотаріусом при посвідченні договорів не було належним чином перевірено обсяг повноважень представників та їх цивільної дієздатності.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

(ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Цивільно-процесуальним Кодексом України передбачено право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо не допускається. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад, ст. 16 ЦК України), з яким позивач звертається до суду. Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Зазначене розуміння елементів позову закріплюється у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» ( п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову одночасно не допускається. Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року в справі № 916/1764/17.

Відповідно до п. 7.42, п.7.43 Висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19, така дія (заявлення додаткових вимог) може кваліфікуватися лише як зміна предмету позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права чи охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога.

Аналізуючи викладені в заяві про зміну предмету позову вимоги позивача, судом установлено, що позивачем змінено предмет позову шляхом доповнення новою позовною вимогою та повністю змінено підстави позову - порушення оспорюваними договорами прав неповнолітніх дітей та порушення нотаріусом процедури посвідчення правочинів - неналежної перевірки обсягу повноважень представників та їх цивільної дієздатності.

Проте одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається.

При цьому суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

В заяві про зміну предмету позову зазначено: «позивач: ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. (ч. 2 ст. 4 ЦПК України)

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні особи (ч.2 ст. 48 ЦПК України).

Згідно положень ст. 50 ЦПК України, п озов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно до частин 1, 2 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Отже, батьки при зверненні до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх дітей мають статус законних представників, а особи, в інтересах яких вони діють є учасниками справи: сторонами та третіми особами.

В заяві про зміну предмету позову фактично змінений суб`єктний склад сторін - залучено двох співпозивачів, що діючим цивільним процесуальним законодавством України не передбачено.

Враховуючи, що в заяві про зміну предмету позову позивачем одночасно змінено і предмет і підстави позиву та змінено суб`єктний склад учасників справи, тобто додатково визначено двох нових позивачів, що процесуальним законом не передбачено, суд убачає підстави відмовити у прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 49, 258-260, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 29 листопада 2023 року.

Суддя: