ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року

м Київ

справа № 0818/5197/2012

провадження № 61-9674 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

скаржник (боржник) - ОСОБА_1 ,

особа, дії, рішення, бездіяльність, якої оскаржуються- державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхайлідіс Юрій Олександрович,

стягувач: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхайлідіс Юрія Олександровича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», боржник: ОСОБА_1 ,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2022 року у складі судді Крамаренко І. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 липня 2022 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

Короткий зміст вимог скарги

1. У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою у якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міхайлідіс Ю. О. щодо винесення постанови від 11 жовтня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 67100363 з виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 0818/5197/2012, виданого 05 лютого 2013 року про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 29 198, 75 доларів США заборгованості за кредитним договором, скасувати вказану постанову та зобов`язати державного виконавця повернути виконавчий лист стягувачу у зв`язку з пропуском строку його пред`явлення до виконання.

2. Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_1 вказував на те, що 11 жовтня 2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 67100363, проте він не звернув уваги на пропуск стягувачем строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 05 липня 2022 року, скаргу залишено без задоволення.

4. Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження не суперечили вимогам чинного законодавства, є законними та правомірними.

5. Суд апеляційної інстанції погоджуючись із вказаним висновком суду першої інстанції, додатково зазначив, що переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання можливе виключно у разі законного відкриття виконавчого провадження з подальшим поверненням виконавчого документа з підстав, визначених частиною п'ятою статті 12 Закону № 1404-VIII, або у зв`язку з наявністю мораторію.

6. У разі повернення виконавчого документа, державний/приватний виконавець робить відповідну відмітку та вказує підстави повернення.

7. Оскільки із заявою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д. П. про відкриття виконавчого провадження стягувач звернувся в межах строків, встановлених для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання - 08 липня 2019 року, за результатами вчинення приватним виконавцем виконавчих дій на користь банку частково стягнута заборгованість на суму 28 155, 57 грн, в провадженні приватного виконавця виконавчий лист фактично перебував до 26 липня 2021 року, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем не приймалася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження 11 жовтня 2021 року діяв відповідно до вимог Закону «Про виконавче провадження» в межах своєї компетенції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. ОСОБА_1 , через свого представника звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 липня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

9. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2022 року суддею-доповідачем, для розгляду справи № 0818/5197/2012 визначено Бурлакова С. Ю.

10. Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

11. У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

12. На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку із відрядженням судді Бурлакова С. Ю. до Вищої ради правосуддя, на підставі службової записки секретаря Другої судової палати Червинської М. Є.

13. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2023 року справу № 0818/5197/2012 призначено судді-доповідачу Пророку В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що факт пред`явлення виконавчого листа до приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. в наслідок чого 02 вересня 2019 року було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 та винесена надалі постанова про повернення виконавчого листа стягувачу від 12 березня 2021 року не перериває строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання, оскільки таке виконавче провадження було відкрите неправомірно та з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 29 квітня 2021 року.

15. З тих же причин неправильним є і висновок суду апеляційної інстанції про те, що виконавчий лист фактично перебував у приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. до 26 липня 2021 року.

16. Крім цього скаржник вказує на те, що необізнаність державного виконавця про порушення приватним виконавцем Мойсеєнко Д. П. норм Закону України «Про виконавче провадження» не може бути підставою для відмови у задоволенні його скарги.

17. Скаржник також вказує на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки неправомірній поведінці стягувача, який у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження не повідомив виконавчу службу про скасування приватним виконавцем Мойсеєнко Д. П. постанов про відкриття виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 березня 2021 року.

Доводи інших учасників справи

18. Інші учасники справи своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу не скористались.

Фактичні обставини справи

19. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 лютого 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист у справі № 0818/5197/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 29 198,75 доларів США та 33 638,09 грн, а також судовий збір у розмірі 2 667,90 грн.

20. 23 грудня 2014 року державним виконавцем на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ стягувачу.

21. 08 вересня 2016 року державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ стягувачу.

22. 08 липня 2019 року банк звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д. П. із заявою про примусове виконання рішення, зазначивши, що на території м. Києва знаходиться майно боржника, постановою приватного виконавця від 02 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

23. До березня 2021 року виконавчий лист перебував на примусовому виконанні, приватним виконавцем вживалися заходи до розшуку майна боржника, зверталося стягнення на кошти на рахунках боржника тощо.

24. За результатами вчинення виконавчих дій на користь банку частково стягнута заборгованість на суму 28 155, 57 грн.

25. Постановою приватного виконавця від 12 березня 2021 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

26. У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця та просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 вересня 2019 року, посилаючись на порушення приватним виконавцем правил територіальної підвідомчості.

27. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2021 року постанова приватного виконавця від 02 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 визнана неправомірною і скасована.

28. На виконання ухвали суду, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д. П. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження від 26 липня 2021 року (ВП № НОМЕР_1) та постановами від 26 липня 2021 року скасовано документ «Постанова про відкриття виконавчого провадження від 02 вересня 2019 року» та «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 березня 2021 року».

29. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем не приймалася.

30. 09 жовтня 2021 року представник Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернувся до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення, додавши оригінал вказаного виконавчого листа з відповідними відмітками.

31. Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхайлідіс Ю.О. від 11 жовтня 2021 року відкрите виконавче провадження (ВП № 67100363).

Позиція Верховного Суду

32. Відповідно до статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

33. Статтею 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

34. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми права й ухвалено законні та обґрунтовані рішення про задоволення позову.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

35. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

36. За приписами статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

37. Частиною другою статті 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

38. Крім цього за змістом частини першої статті 129-1 Конституції України, якій кореспондують приписи статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

39. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

40. Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

41. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

42. Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

43. Також частинами четвертою та п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

44. Отже, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

45. Норми закону щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

46. Так пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

47. Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

48. Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 та від 31 березня 2015 року №1-рп/2015 вказав на те, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

49. Неодмінним елементом принципу верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини. Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване. Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки (Рішення Конституційного Суду України від 05.06.2019 №3-р(І)/2019).

50. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 24 квітня 1990 року у справі «Круслен проти Франції» та у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Фельдман проти України (№ 2)» зазначив, що згідно з критерієм якості приписи права мають бути доступними для заінтересованої особи, яка могла б передбачати наслідки їх застосування щодо себе, та не суперечити принципові верховенства права.

51. Відповідно до позиції ЄСПЛ принцип юридичної визначеності є одним з основних складових верховенства права (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»).

52. Так, частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

53. Крім цього, частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

54. Тлумачення даних норм свідчить про те, що на стягувача, як сторону виконавчого провадження, покладається обов'язок контролю за дотриманням ним строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, а після пред'явлення виконавчого документа до виконання саме на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця покладається обов`язок перед відкриттям виконавчого провадження перевірити виконавчий документ на предмет його допустимості до виконання, тобто чи відповідає він вимогам встановленим Законом України «Про виконавче провадження» для відкриття виконавчого провадження.

55. Крім цього у рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

56. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

57. У рішенні ЄСПЛ у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року також зазначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним, та розраховувати на певний стан речей.

58. Також ЄСПЛ вказує на те, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

59. Так АТ «ПУМБ» реалізовуючи своє право на стягнення з боржника заборгованості звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. із відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження та виконавчим листом в межах строку встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», яка в свою чергу дійшла висновку про можливість відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 та винесла відповідну постанову.

60. Отже, в АТ «ПУМБ» за наявності відповідної постанови від 02 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження виникли правомірні очікування реалізації свого права на стягнення з боржника заборгованості та впевненість в тому, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

61. За таких обставин, винесенням приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. постанови від 02 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором строк пред`явлення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» виконавчого документа до виконання перервався.

62. Відтак винесена державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міхайлідіс Ю. О. постанова про відкриття виконавчого провадження від 11 жовтня 2021 року № №67100363 з виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 0818/5197/2012 є правомірною, а суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

63. Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, фактично полягають у незгоді скаржника з оцінкою судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів та встановлених обставин та зводяться до їх переоцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

64. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

65. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

66. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 .

2. Залишити без змін ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 липня 2022 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ А. І. Грушицький

/підпис/ Є. В. Петров