Справа № 306/947/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів : Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.

за участю секретаря: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року та ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року у складі судді Вінер Е.А., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном та знесення самочинно побудованої споруди,-

встановив :

У липні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні майном та усунення перешкод посилаючись на те, що вони є власниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,041 га за адресою АДРЕСА_1 . Їхня земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4 площею 0,13га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яка перейшла в дар відповідачу від батька ОСОБА_1 у 2000 році. Зазначають, що відповідачі користуються земельною ділянкою без належних правовстановлюючих документів, державний акт ЗК №035966 є сумнівним та в ньому відсутні всі зовнішні межі земельної ділянки від А до Ж. Майже по всій суміжній межі свого домоволодіння ОСОБА_4 , на земельній ділянці від точки Б до В побудував господарчу споруду висотою близько 3,2 м та довжиною близько 15 м. Стіна капітальної споруди (навіс) відповідачів розташована по всій межі їхнього паркану на захопленій частині дороги (вулиці) Сонячна. Бетонні опори встановлені фактично на межі земельних ділянок. З навісу талий сніг та дощова вода стікають на земельну ділянку позивачів, крім того сонячне світло не потрапляє на їхню земельну ділянку, земля постійно знаходиться у волого-цвілому стані. Дана споруда спричиняє затемнення земельної ділянки та позивачі не мають змоги повноцінно вести домашнє господарство. Їхні неодноразові звернення щодо перенесення відповідачами господарських споруд не дали позитивних результатів. Вказують, що відповідачі постійно здійснюють позивачам перешкоди у користуванні дорогою загального користування по АДРЕСА_1 та унеможливлюють доступ до їхньої хвіртки, впродовж тривалого часу чинять перешкоди шляхом заїзду та паркування транспортних засобів, в тому числі і великогабаритних, вивантаженням будівельних матеріалів. Вважають, що відповідачі порушили ряд норм чинного законодавства при самочинному будівництві господарчої споруди на суміжній межі домоволодіння АДРЕСА_1 , що призвело до порушення прав ОСОБА_3 , як власника землі та право ОСОБА_2 , як власника майна, позивачам завдано незручностей, зокрема засмічується шар грунту на ділянці землі, що межує з самочинно збудованою спорудою, твердим будівельним сміттям, затінення їх ділянки заважає повноцінно вести домашнє господарство, вирощувати сільськогосподарські культури. Відповідачами порушуються права позивачів як власника суміжної ділянки та власника майна.

З врахуванням наведеного позивачі просили зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користуванні власною земельною ділянкою і будинком, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом заборони відповідачам зберігати автомобілі чи інше майно перед хвірткою по АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідачів забезпечити позивачам вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_1 та усунути перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні їх власністю шляхом знесення за рахунок відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 самочинно побудованої споруди навісу, що знаходиться на земельній ділянці між домоволодіннями в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Рішенням Свалявськго районного суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користуванні власною земельною ділянкою і будинком, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та забезпечити вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_1 . В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Свалявськго районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Додатковим рішенням Свалявськго районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 420,40 грн. з кожного витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 24березня 2021 року та ухвалу суду від 22 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким заявлений позов залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував рішення суду від 17.10.2013 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду від 24 березня 2021 року в частині відмови щодо знесення за рахунок відповідачів самовільно побудованої споруди навісу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказану вимогу задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував в цій частині обставини справи, які наведені в обґрунтування заявлених вимог, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у даних вимогах.

Відзиву на апеляційні скарги не надходило.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частко заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 чинять перешкоди позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користуванні власною земельною ділянкою і будинком, що належить їм на праві власності і зобов`язано відповідачів забезпечити позивачам вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_1 , та відсутності підстав для знесення самочинно побудованої споруди навісу.

З такими висновками суду першої інстанції, повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 02 жовтня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету за № 336 від 19.09.2006 року (а.с.12).

Позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,041га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:054:0057, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видане 16 серпня 2014 року, індексний номер 25678132 (а.с.13).

Відповідачу ОСОБА_1 11 лютого 1998 року Свалявською міською радою видано державний акт на право приватної власності на землю серії 111-ЗК №025966, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та будівель і ведення особистого підсобного господарства площею 0,13 га за адресою АДРЕСА_2 (а.с.16,17).

30 серпня 2000 року відповідач ОСОБА_1 згідно договору дарування від 30 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори Гуледза С.М., вказану земельну ділянку подарував відповідачу ОСОБА_4 .

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області 17 жовтня 2013 року по справі № 710/3178/12 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Свалявська міська рада, Інспекції державного архітектурного контролю у Закарпатській області про зобов`язання ОСОБА_4 за власний рахунок знести самочино збудоване ним нерухоме майно у власному подвір`ї по АДРЕСА_2 , усунувши перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права власності, відмовлено. (а.с.40).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать правомочності щодо вільного користування, володіння та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншої особою, може звернутися до суду з вимого про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства (п.п. «а», «г» та «е» ч. 1 ст. 91ЗК України)

Згідно із ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, злив нечистот, каналізацій, шумове забруднення тощо).

Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Обґрунтовуючи заявлений позов позивачі посилаються на те, що відповідачі користуються земельною ділянкою без належних правовстановлюючих документів, державний акт ЗК №035966 є сумнівним та в ньому відсутні всі зовнішні межі земельної ділянки від А до Ж;по всій суміжній межі свого домоволодіння ОСОБА_4 , на земельній ділянці від точки Б до В побудував господарчу споруду висотою близько 3,2 м та довжиною близько 15 м., талий сніг та дощова вода, з якого стікають на земельну ділянку позивачів, а сонячне світло не потрапляє на їхню земельну ділянку, що спричиняє затемнення земельної ділянки та позивачі не мають змоги повноцінно вести домашнє господарство;відповідачі постійно здійснюють позивачам перешкоди у користуванні дорогою загального користування по АДРЕСА_1 та унеможливлюють доступ до їхньої вхідної хвіртки по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи позивачів, що відповідачі користуються земельною ділянкою без належних правовстановлюючих документів, є безпідставними, оскілки правомірність виданого 11 лютого 1998 року відповідачу ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та будівель і ведення особистого підсобного господарства площею 0,13 га за адресою АДРЕСА_2 не спростована, а відповідач ОСОБА_4 є власником і користувачем даної земельної ділянки на підставі договору дарування від 30 серпня 2000 року, правомірність якого також не спростована.

Доводи позивачів, що відповідачі постійно здійснюють позивачам перешкоди у користуванні дорогою загального користування по АДРЕСА_1 та унеможливлюють доступ до їхньої вхідної хвіртки по АДРЕСА_1 не заслуговують на увагу, оскільки позивачами, відповідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України, не подано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів які б підтверджували, що позивачі взагалі мають вхідну хвіртку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , її місце розташування, що вони користуються даною хвірткою для обслуговування свого майна (земельної ділянки, будинку,тощо), відповідачі створюють їм у цьому перешкоди.

Суд першої інстанції в цій частині безпідставно задовольнив заявлені позовні вимоги.

Щодо заявлених вимог позивачами вимог про усунення перешкод у користуванні їх власністю шляхом знесення за рахунок відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 самочинно побудованої споруди навісу, що знаходиться на земельній ділянці між домоволодіннями в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

За клопотанням позивачів ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року призначено у справі будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Гарагонич В.Д.

За її результатами ОСОБА_7 надано висновок від 22 січня 2021 року в якому вказано,що: вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН,СНиП, стандартам, технічним умовам тощо), при будівництві житлового будинку та добудов до нього, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не дотримані, а саме житловий будинок, будівля. споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа,який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, відсутня містобудівна документація, відсутній дозвіл на будівництво, порушені вимоги п.6.1.41, 15.2.2. табл.15.2 ДБН Б.2.2.-12:2019 Планування та забудова територій. Сам факт розпочатої в даному місті прибудови не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН,СНиП, стандартам, технічним умовам тощо), а саме відсутність будівельної документації та дозвільних документів, порушення вимог ДБН Б.2.2.-12:2019 Планування та забудова територій. Усунення наявних порушень можливо виконати шляхом демонтажу розпочатої прибудови. Подальше будівництво проводити згідно розробленої та затвердженої проектної документації, отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт (а.с.130-139, том 1).

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулює провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12.06.2009 року роз`яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам , установленим Законом України «Про судову експертизу» (4038-12), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен

з`ясувати: - чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та

проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх

повноважень; - достатність поданих експертові об`єктів дослідження; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність

іншим фактичним даним;- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. (п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах » №8 від 30.05.1997 року з наступними змінами).

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно відповіді Міністерства юстиції України ОСОБА_7 за даними Державного реєстру атестованих судових експертів не значиться.

З наданого висновку вбачається, що у ньому відсутній докладний опис проведених експертом досліджень та дослідницька частина, експерт не оглядав і не досліджував побудовану відповідачами на своїй земельній ділянці споруду, та не повідомляв відповідачів про необхідність такого огляду та дослідження, не з`ясував та не вказав характер такої споруди (капітальна споруда чи навіс), її технічну характеристику, та технічний стан (завершена будівництвом чи не добудована), чи відповідає вона нормативно - правовим актам у галузі будівництва, якщо не відповідає, то яким саме не відповідає, та чи можливе проведення перебудови зведеної споруди.

З врахуванням наведеного даний висновок експертизи не є належним допустимим та достовірним доказом, який може бути взято до уваги судом в підтвердження обставин, які входять в предмет доказування у даній справі.

Інших доказів позивачами не подано, та не заявлено з даного приводу жодних клопотань.

Згідно із ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком судом, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Згідно із ч.7 ст.376 ЦПК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Право на звернення з позовом про знесення спірної самочинної прибудови у випадках порушення прав інших осіб належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ч.4 ст.376, ст. 391 ЦК України).

У п.22. постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Позивачами відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України не доведено порушення їх законних прав зведенням відповідачами на власній земельній ділянці споруди навісу та наявність правових підстав для її знесення.

В цій частині суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявлених вимогах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях і не заслуговують на увагу.

За вказаних обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди позивачам у користуванні власною земельною ділянкою і будинком та забезпечити вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у даних вимогах з вищенаведених підстав.

В зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовою у даних вимогах, підлягає скасуванню ухвала суду першої інстанції від 22 квітня 2021 року, та додаткове рішення суду від 26 липня 2021року.

В цій частині апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині залишення заявленого позову без розгляду є безпідставною і не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користуванні власною земельною ділянкою і будинком, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та забезпечити вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_1 , ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року, додаткове рішення Свалявськго районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

У позовних вимогах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою і будинком, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом зобов`язання відповідачів забезпечити позивачам вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: