Справа № 467/250/23
Провадження № 2/467/82/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30.05.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням
В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, витрати по утриманню майна не несе, особистих речей у будинку не має. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку з реєстрації знятись не бажає, внаслідок чого безпідставно зберігає за собою право на користування будинком та порушує право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому на праві власності житлом, позивач прохав визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
13 березня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
3 травня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
Від позивача в судове засідання надійшла заява про підтримання позовних вимог та про слухання справи в його відсутність. Крім того, в заяві позивач не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином за місцем реєстрації, відзиву по справі та заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не подала.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У відповідності до частини четвертої статті 156 ЖКУРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Судом встановлено, що у власності позивача ОСОБА_1 на підставі договору № 189 купівлі-продажу від 21 жовтня 1999 року перебуває житловий будинок АДРЕСА_1 . Договір посвідчений Южноукраїнською філією Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» та зареєстрований в Арбузинським БТІ в книзі № 4 реєстр № 567.
Як вбачається з довідки № 154 від 01.03.2023 року Центру надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області по АДРЕСА_1 з 17 лютого 2010 року по теперішній час зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачем надано також акт про непроживання від 20 лютого 2023 року № 29, складений депутатом Южноукраїнської міської ради Ананченковою А.В. та провідним спеціалістом апарату ЮМР та її виконавчого комітету Кравченко Г.О. в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з якого видно, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає з 2014 року.
На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач фактично у спірному будинку не проживає понад 10 років, не є співвласником спірного житлового приміщення та членом його сім`ї, до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення не зверталась, факт її реєстрації у цьому будинку створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, суд прийшов до висновку про те, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 к.
Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Сімферополь АР Крим, останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Сімферополь АР Крим, останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 к.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива