Житомирський апеляційний суд
Категорія 71 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/13575/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування Житомирської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 13 березня 2023 року, яка постановлена під головуванням суддів Чішман Л.М.

встановив:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису про народження дитини № 1857 від 02.07.2016, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький), вказавши його батьком дитини. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем ОСОБА_2 перебував у цивільному шлюбу з серпня 2010 до лютого 2024 року, дитина, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч.1 ст. 135 СК України, про що йому стало відомо 09.09.2022.

Разом з позовною заявою позивач до суду подав клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13 березня 2023 року у справі призначено молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Не погодившись з ухвалою суду про призначення експертизи, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та направити справу до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів скарги зазначила, що ухвала є передчасною та неправомірною, оскільки не містить обґрунтувань для призначення молекулярно-генетичної експертизи, обставини, на підставі яких позивач звернувся до суду, вважає надуманими та ніякими доказами не підтвердженими. Крім того зазначає, що суд першої інстанції незважаючи на відсутність відзиву на позовну заяву, в порушення вимог закону не розглянув її клопотання про передачу справи за підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні позивач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду про призначення експертизи без змін.

Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просили її задовольнити, а ухвалу суду про призначення експертизи скасувати.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Представник відділу ДРАЦС у м. Житомирі надіслав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи клопотання позивача про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, суд першої інстанції керувався ст. 103 ЦПК України та виходив з того, що позиція позивача щодо його кровної спорідненості із малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути підтверджена або спростована висновком експерта.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Пленум Верховного суду України, в Постанові № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», а саме в п. 17 роз`яснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК (в попередній редакції), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5, разом з Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Відтак, при ухваленні рішення щодо призначення судової експертизи в справі суд, з метою правильного та оперативного виконання судового рішення, повинен керуватися положеннями діючого, на момент вчинення відповідної процесуальної дії, законодавства, з обов`язковим врахуванням додаткових інструкцій, роз`яснень, правил, які регулюють відповідне питання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому, розглядаючи клопотання про призначення експертизи, суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання батьківства щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, при розгляді цієї справи при встановленні судом батьківства враховуються (але не виключно) обставини спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю дитини і батьком або спільне виховання чи утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства.

Підставою для визнання батьківства є належні і достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Отже, встановлення обставин походження дитини може бути встановлено судом на підставі будь-яких доказів, що надані сторонами у справі.

Правові висновки щодо переважного доказового значення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи для категоричного висновку про визнання батьківства висловлені, зокрема, в постановах Верховного Суду № 592/4443/17 від 18.03.2020 року та № 201/11183/16-ц від 06.05.2020 року.

У рішенні «Калачова проти Російської Федерації» (№ 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

За приписами статті 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з положеннями с. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України . Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

З огляду на викладене, враховуючи предмет позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що існують підстави для задоволення клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, й доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Обґрунтовуючи доводи скарги, апелянт послалась також на те, що суд в порушення вимог ст. 178 ЦПК України розглянув позов в судовому засіданні 13 березня 2023 року за відсутності відзиву на позовну заяву та призначив молекулярно-генетичну експертизу з нерозглянутим клопотанням про направлення справи за підсудністю.

Однак вказане спростовується матеріалами справи.

Відповідно до положень ч.7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст. 178 ЦПК).

Богунський районний суд м. Житомира 10 січня 2023 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду на 13.03.2023, про що постановив відповідну ухвалу, яку відповідач отримала 17 січня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній ухвалі суд встановив двадцятиденний строк відповідачу з дня вручення копії ухвали для подачі відзиву на позов та доказів, що підтверджують обставини, на яких гуртуються заперечення відповідача.

?Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала, надіслала до суду клопотання про направлення справи за підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської області, посилаючись на те, що, у зв`язку з постійною зайнятістю її місцем проживання є приміщення, надане згідно місця роботи: АДРЕСА_2 . Крім того, дане клопотання містило прохання про його розгляд без участі відповідача.

В судовому засіданні Богунського районного суду м. Житомира 13.03.2023 вказане клопотання поставлене на розгляд та протокольною ухвалою відмовлено у його задоволенні з огляду на те, що за відомостями ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області відповідач зареєстрована за адресою, яка відноситься до території Богунського району: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду

Передача справи з одного суду до іншого здійснюється на підставі ухвали суду після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги після залишення її без задоволення.

Вирішення вказаного питання шляхом постановлення протокольної ухвали правового значення для вирішення справи не має, оскільки на її законність та обґрунтованість не впливає.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 13 березня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Головуючий Судді