Справа № 732/884/23
Провадження 2/732/254/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді - Лиманської М.В., у присутності секретаря - Дударенко Ю.П., за участі представника позивача - адвоката Михніцького Г.Ю., представника третьої особи - адвоката Слєпченка С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня цивільну справу за позовною заявою Акціонерного Товариства "Сенс Банк" (03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки,

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), -

У С Т А Н О В И В:

22.06.2023 представник позивача адвокат Ременюк Т.О., діючи на підставі відповідної довіреності від 01.12.2022 в інтересах АТ «Сенс Банк», звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 68,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №941/6-1 від 09.02.2007. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки 7174,50 грн у повернення сплаченого позивачем судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 09 лютого 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №941/6-1, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 22 500 доларів США. Умовами договору передбачено зобов`язання ОСОБА_2 повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, у строки та на умовах, визначених договором. Рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 за №5/2019 та рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було затверджено рішення про реорганізацію Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк». 12.08.2022 Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в тому числі прав та обов`язків кредитора у зобов`язанні, яке виникло з кредитного договору, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Представник позивача вказує, що ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 07 червня 2023 року заборгованість за кредитом становить 18 680,24 доларів США, заборгованість за відсотками 35 910,64 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком.

З метою належного виконання зобов`язання за кредитним договором 09.02.2007 між кредитором та іпотекодавцем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передала кредитору в іпотеку нерухоме майно квартиру, загальною площею 68,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору та з урахуванням укладеного іпотечного договору позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 941/6-1 від 09.02.2007 звернути стягнення на вказану квартиру на користь АТ «Сенс-Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Ухвалою судді від 06 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.

13 вересня 2023 року від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Кінебаса О. М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу АТ «Сенс-Банк» в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку зі спливом строку позовної давності та неправомірністю вимог позивача. Відзив мотивує тим, що як вбачається з позовної заяви, вказана в позові заборгованість визначена позивачем відповідно до умов кредитного договору№ 941/6-1 від 09.02.2007, укладеного між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого на цей час є АТ «Сенс-Банк», та ОСОБА_4 . З метою належного виконання зобов`язання за кредитним договором 09.02.2007 між кредитором та іпотекодавцем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передала кредитору квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . У 2009 році АТ «Укрсоцбанк» зверталося до Городнянського районного суду Чернігівської області з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку заборгованості за кредитним договором № 941/6-1 від 09.02.2007 в розмірі 32677, 92 доларів США та про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 . Відповідно до рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 26.07.2010 у справі №2-4/2010 позовні вимоги банку було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 32677,92 доларів США. У задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 указаним рішенням суду було відмовлено. Таким чином, за твердженням сторони відповідача, спір між тими ж сторонами, про той самий предмет спору, заявлений з тих самих підстав, було вирішено судом у 2010 році. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.09.2010 рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 26.07.2010 залишено без змін. На переконання сторони відповідача, указані обставини є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Окрім цього, на думку представника відповідачки, у даній справі наявні підстави для застосування судом наслідків спливу строку позовної давності. На обґрунтування вказаного представник відповідачки зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України при зверненні у 2010 році до суду з уточненим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 941/6-1 від 09.02.2007 позивачем було змінено строк виконання основного зобов`язання й пред`явлено позов про дострокове стягнення з ОСОБА_4 всієї суми заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України у 2010 році АТ «Укрсоцбанк» було змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором 941/6-1 від 09.02.2007 та було заявлено вимогу про стягнення всієї суми неповернутого кредиту, адвокат вважає, що строк позовної давності за вимогою про звернення стягненя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено виконання кредитного зобов`язання, розпочався у 2010 році і закінчився у 2013 році. Тому, враховуючи викладене, у 2013 році, як стверджує представник відповідачки, строк позовної давності для звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, сплив.

Також у відзиві на позов представник відповідачки зазначив, що сума заявленого до стягнення тіла кредиту 22500 доларів США не відповідає реально отриманій відповідачкою сумі 20500 доларів, що відображено в іпотечному договорі. Крім того, продовжуючи нарахування процентів за користування кредитом після стягнення судом достроково всієї суми кредиту, процентів та штрафних санкцій, банк діє всупереч положень ст.1048, 1050 ЦК України.

Разом з відзивом на позов адвокатом Кінебасом О.М. подано клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності та клопотання про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Щодо закриття провадження у справі та застосування строку позовної давності заперечував. Представник пояснив, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 26.07.2010 у цивільній справі №2-4/2010 дійсно стягнуто із ОСОБА_2 на користь первісного кредитора АТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору, визначену станом на 2010 рік у розмірі 32677,92 доларів США, в тому числі заборгованість по кредиту, проценти за користування кредитом, неустойку. Після ухвалення указаного судового рішення у період 2011-2013 та 2015-2017 років на погашення кредитної заборгованості від ОСОБА_2 надходили кошти в різних сумах, що підтверджується виписками по рахунку боржника, тому у зв`язку із наявними документально підтвердженими фактами визнання боржником боргу строк позовної давності переривався. Останній платіж був здійснений 27.02.2017 року. Іпотекою було забезпечено валютний кредит. У період з 2014 року по 2021 рік діяв мораторій (відстрочення) на звернення стягнення на предмет іпотеки як забепечення валютного кредиту. У період з 2020 року по 2023 рік у зв`язку із введеним в Україні карантином були внесені зміни до п.12 Перехідних положень ЦК України, та на період карантину продовжено строки позовної давності. З 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, та згідно з п.19 Перехідних положень ЦК України також на період воєнного стану продовжено строки позовної давності. Тому, за твердженням сторони позивача, згідно з п.2 ч.1 ст.263 ЦК України перебіг позовної давності зупинився на період дії мораторіїв. Також представник позивача наполягав на тому, що ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 07 червня 2023 року заборгованість за кредитом становить 18 680,24 доларів США, яка не погашена. Банком нараховані відсотки за весь період користування боржником кредитними коштами - 35 910,64 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком. Стверджував, що законодавством не заборонено нарахування кредитором відсотків після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості. Крім того, вважає, що підстави для закриття провадження у справі відсутні, оскільки предметом спору є інші сума та період нарахування кредитної заборгованості, крім того, підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №2-4/2010 було відсутність доказів про направлення позивачем вимоги про добровільне виконання зобов`язання, при цьому у цій справі такі докази наявні.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кінебас О.М. у судове засідання не з`явилися, останній заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його необґрунтованість, а також просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , - адвокат Слєпченко С.А. у судовому засіданні заперечував з приводу заявлених позовних вимог, стверджував, що після 2010 року третьою особою ОСОБА_2 не вчинялися дії по погашенню кредитної заборгованості за договором 941/6-1 від 09.02.2007, тому строки позовної давності не можуть вважатися перерваними здійсненням "фіктивної" за його твердженням оплати невідомими особами протягом 2011-2013 років та 2015-2017 років шляхом внесення на рахунок боржника ОСОБА_2 незначних сум (що вбачається з розрахунку заборгованості, наданого представником позивача). З посиланням на доводи, викладені у відзиві, представник третьої особи просив застосувати у справі наслідки спливу строку позовної давності та відмовити АТ «Сенс-Банк» у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також наголосив на тому, що наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки аналогічні вимоги заявлялися первісним кредитором АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач у цій справі, до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у цивільній справі №2-4/2010. Предметом спору було стягнення заборгованості за кредитним договором 941/6-1 від 09.02.2007 та звернення стягнення на предмет іпотеки; підставою заявлених вимог невиконання боржником ОСОБА_2 кредитних зобов`язань. Отже, на думку представника третьої особи, наразі розглядається справа між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Заяв, клопотань, заперечень від третьої особи не надійшло.

Суд, заслухавши в судовому засіданні представника позивача та представника третьої особи, з`ясувавши позиції учасників справи по суті заявлених позовних вимог, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 09 лютого 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №941/6-1, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 20 500 доларів США, зі сплатою 12,80% річних за користування кредитними коштами та погашенням заборгованості згідно графіку, який є частиною кредитного договору, щомісячно рівними частинами до 10 числа кожного місяця, з кінцевим терміном погашення до 04 лютого 2022 року (п. 1.1.1, п. 1.1.2. кредитного договору). Погашення кредиту та сплата процентів здійснюються у валюті кредиту (п. 2.5 кредитного договору). ( а.с.5-7)

Відповідно до п. 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами в порядку, визначеному п. 1.1.2 цього договору.

Згідно з п. 4.3 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.2- 3.3.13 цього договору протягом більше ніж 5 робочих днів, термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав, та позичальник зобов`язаний погасити всі транші кредиту, а також сплатити проценти за фактичний час користування кредитом і штрафні санкції.

Пунктом 7.4 кредитного договору також передбачено, що у разі настання обставин, визначених п.п. 2.12.3, 3.2.2, 4.3, 5.4 цього договору, термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав, та позичальник зобов`язаний погасити всі транші кредиту, а також сплатити проценти за фактичний час користування кредитом і штрафні санкції.

Пунктом 4.1 зазначеного кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником строків сплати процентів, передбачених п.2.5 договору та погашення одержаного кредиту (пункт 1.1.2, 3.2.2, 4.3,5.4 цього договору) вона сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Пунктом 4.2 зазначеного кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником вимог п.3.3.2 3.3.12 договору вона сплачує кредитору штраф 10%від суми кредиту

Сплата боржником процентів за неправомірне користування кредитом умовами зазначеного кредитного договору не передбачена.

В якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором №941/6-1 від 09.02.2007, між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Совою В.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 177, за яким відповідачка передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 68,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.8-10)

Пунктами 2.4.3, 4.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.3 іпотечного договору передбачено, що цей договір діє до припинення основного зобов`язання. Також передбачено, що дія договору припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку».

Звертаючись до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк обґрунтовував свої вимоги невиконанням позичальником обов`язків за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Таким чином право іпотекодаця на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором нерозривно пов`язане із настанням строку виконання основного зобов`язання позичальника по кредитному договору.

Збільшення загального строку позовної давності ні кредитним договором №941/6-1 від 09.02.2007, ні іпотечним договором, укладеним в якості забезпечення зобов`язання за ним, не передбачено.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 26.07.2010 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, а саме з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість по кредиту у сумі 32677,92 доларів США, у задоволенні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 , судом відмовлено з підстав ненаправлення кредитором вимоги про усунення порушеного зобов`язання. З досліджених матеріалів справи № 2-4/2010 вбачається, що сума 32677,92 доларів США, яка пред`являлася до стягнення, складалася з 18680,20 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 4855,21 доларів США заборгованості за відсотками, 3894,83 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 747,64 доларів США пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 4500 доларів США штрафи за порушення п.3.3.7, 3.3.5 договору кредиту.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.09.2010 вказане судове рішення залишено без змін. Апеляційний суд, залишаючи без змін оскаржуване рішення, також звернув увагу, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки була заявлена без конкретизації способу реалізації предмета іпотеки.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 26.07.2010 року набрало законної сили 27.09.2010, що у тому числі підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2010 року відбулась реорганізація АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою згідно положень Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», внаслідок чого АТ «Альфа Банк» стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується відповідними протоколами загальних зборів акціонерів. 12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» (протокол №2/2022) було прийнято рішення про зміну найменування банку на Акціонерне товариство «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідні зміни до ЄДРПОУ та статуту юридичної особи. (а.с.15-30)

Отже, наразі АТ «Сенс Банк» є універсальним правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

06 січня 2022 року на адресу відповідачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 позивачем було направлено листа, в якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором № 941/6-1 від 09.02.2007, розмір якої станом на 04.01.2022 складає 51 143,72 долари США. Також в листі зазначено, що у випадку несплати позичальником кредитної заборгованості у тридцятиденний строк, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (трьохкімнатну квартиру, загальною площею 68,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ), шляхом подачі позову до суду або вчинення виконавчого напису нотаріуса. (а.с.12,13)

Згідно з висновком ТОВ «Незалежна експертна компанія» від 13 березня 2023 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 , складає 478 300 грн. (а.с.10)

Як вбачється з письмових доказів справи, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 941/6-1 від 09.02.2007 не погашена, внаслідок чого АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з цим позовом. При цьому позивач стверджує, що розмір кредитної заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором станом на 07.06.2023 становить 51 143,72 долари США: 18 680,24 доларів США - заборгованість за кредитом та 35 910,64 доларів США заборгованість за відсотками. (а.с.11)

Таким чином, між сторонами існує спір з приводу неналежності виконання зобов`язань за кредитним договором та договором майнового забезпечення, який регулюється нормами Цивільного кодексу України, Закону України „Про іпотеку та положеннями укладених між сторонами договорів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

У силу ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново . Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист порушених прав або інтересів.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка розглядається, сторони кредитного договору та договору іпотеки не домовлялися про збільшення строку позовної давності. Отже у цій справі підлягає застосуванню загальний строк позовної давності 3 роки.

Стороною відповідача зроблено заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Обчислюючи строк позовної давності, суд виходить з наступного.

Укладаючи 09.02.2007 року кредитний договір №№ 941/6-1, первісний кредитор АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 погодили строк виконання зобов`язання позичальником: до 04.02.2022 року (п.1.1.2), а також погодили умови та порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку, виклавши їх у п.4.3 та 7.4 цього договору.

Як встановлено рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2010 року, (а.с.78), АТ «Укрсоцбанк» скористалося правом дострокової вимоги, та на його користь з ОСОБА_2 було стягнуто всю суму заборгованості в розмірі 32677,92 доларів США, в тому числі неустойку.

Після ухвалення судом рішення відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання передбачена положеннями статті 625 ЦК України.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач жодних розрахунків інфляційних втрат або 3% річних, з посиланнім на ст. 625 ЦК України при обрахуванні суми заборгованості не зробив та відповідних вимог не заявив.

В матеріалах справи №2-4/2010 міститься уточнена позовна заява Банку від 09.07.2010 про дострокове стягнення отриманого кредиту.

З огляду на це, встановивши новий строк повернення кредитних коштів, встановлений за домовленістю сторонами, строк позовної давності розпочався з моменту ухвалення рішення Городянського районного суду від 26.07.2010 року про задоволення вимог банку та дострокового стягнення кредиту.

Змінивши строк виконання основного зобов`язання, Банк скористався своїм правом та звернувся з позовом про стягнення заборгованості. Оскільки іпотека виступає забезпеченням виконання зобов`язання, то і для звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки також змінився строк позовної давності, який є аналогічним строку позовної давності за кредитним договором № 941/6-1.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні виписок по кредитному рахунку ОСОБА_2 , після ухвалення судового рішення у справі №2-4/2010 на вказаний кредитний рахунок надходили кошти у період з 30.11.2011 по 24.07.2013 та з 08.04.2015 по 27.02.2017. (а.с.202-214) Указане свідчить про визнання ОСОБА_2 боргу, з огляду на що, виходячи з приписів ст.264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривався й розпочався після здійснення останньої проплати по кредитному договору 27.02.2017 року.

Натомість з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки нинішній кредитор звернувся 19.06.2023 року (відмітка на поштовому конверті на а. с. 33), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що, з урахуванням поданої відповідачем заяви, є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд не приймає до уваги посилання сторони позивача на те, що період з 07.06.2014 по 21.04.2021 року, в який діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», слід виключити на підставі пункту 2 частини першої статті 263 ЦК України.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачав зупинення перебігу позовної давності на період його дії, а був лише правовою підставою для зупинення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 2 частини першої статті 263 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Однак мораторій, про який йдеться в статті 263 ЦК України, стосується відстрочення виконання зобов`язання, яким в кредитних відносинах є повернення коштів, а мораторій в розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосувався примусового стягнення (відчуження без згоди власника) житла, переданого в заставу (іпотеку), тобто можливості звернути стягнення на майно, яке було передано для забезпечення виконання зобов`язання, та не стосувався відстрочення виконання зобов`язання.

Відтак, в справі, що розглядається, положення пункту 2 частини першої статті 263 ЦК України у період з 07.06.2014 по 21.04.2021 року застосуванню не підлягають.

Суд звертає увагу, що перебіг трирічного строку позовної давності від дня здійснення 27.02.2017 року останньої проплати по кредитному договору № 941/6-1 закінчився 27.02.2020 року. У той же час положення п.12 розділу Перехідні положення ЦК України, в силу якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, були введені згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, тобто після спливу трирічного строку позовної давності для пред`явлення цього позову.

Таким чином, заяву сторони відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності необхідно задовольнити, а в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду або через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 30.11.2023.

Суддя М.В.Лиманська