КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 369/5624/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1932/23Головуючий у суді першої інстанції - Дубас Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просив стягнути з відповідача на його користь: завдану матеріальну шкоду у розмірі 44 155 грн. 40 коп., завдану моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. 00 коп., витрати на оренду житла у сумі 40 000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн. 00 коп., сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що він постійно проживав у квартирі своєї матері за адресою по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вказував, що відповідач - ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , постійно умисно псує майно позивача, погрожує фізичною розправою, застосовує до позивача спеціальні засоби - газовий балон, погрожує зброєю.

При цьому, в результаті протиправних дій відповідача пошкоджено зовнішню панель вхідних дверей квартири позивача, дверний відеоглазок, облаштований відеокамерою, та камеру відеоспостереження, які не підлягають ремонту.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, йому, окрім матеріальної шкоди, також завдано і моральну шкоду, яка виразилася у дискомфорті, страху за своє життя, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням його зовнішньої панелі дверей квартири, двірного відеоглазка та відеокамери, електролічильника, і діями відповідача, що призвело до описаних в позовній заяві майнових збитків. Також, повивачем не було надано суду достовірних, належних та достатніх письмових доказів, з яких би вбачалась наявність вини відповідача у заподіянні шкоди (т. 1, а.с. 191-195).

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2022 року задоволено заяву представника відповідача - ОСОБА_2 - адвоката Усенка А.І. про ухвалення додаткового рішення суду по справі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені у справі № 369/5624/21 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. 00 коп.

Постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції, врахувавши особливості предмету спору, суб`єктний склад правовідносин, складність справи, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності, її розміру, дійшов висновку про те, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. 00 коп. є співмірними та розумними (т. 1, а.с. 205-208).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на ненадання судом першої інстанції належної оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням його зовнішньої панелі дверей квартири, двірного відеоглазку та відеокамери, електролічильника і діями відповідача, що призвело до майнових збитків у заявленому в позові розмірі.

При цьому, зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що заява про ухвалення додаткового рішення була подана представником відповідача з пропуском строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України (т. 2, а.с. 1-8).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, ухвалені судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального та матеріального права, без змін (т. 2, а.с. 24-26).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно з розпискою ОСОБА_3 від 15.04.2019 року, остання дозволила безоплатно користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності, - своєму сину - ОСОБА_1 з 15.04.2019 року безстроково. Вказала, що всі витрати по утриманню квартири, ремонтних та поточних робіт, оплаті комунальних та інших платежів несе ОСОБА_1 .

Відповідно до довіреності від 15.04.2019 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси, у тому числі, у судових установах України та Європи, будь-яких інстанцій та юрисдикцій, в тому числі в місцевих, міських. районних, міськрайонних. міжрайонних, окружних, обласних, міжобласних, апеляційних, касаційних, Верховному Суді, всіх вищих спеціалізованих судах..... з усіма процесуальними правами, які надано законом заявнику, позивачу, скаржнику, відповідачу, третій особі, заінтересованій особі, потерпілому, стягувачеві, боржнику та кредитору, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладання мирової угоди, оскарження рішень, ухвал, постанов, вироків суду, судових наказів тощо.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до органів Національної поліції з заявами щодо пошкодження, на його думку, саме відповідачем його майна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними заявами від 27.02.2020 року, 29.02.2020 року, 14.05.2020 року, 23.08.2020 року, 16.09.2020 року, 17.09.2020 року до Національної поліції та поясненнями до заяв.

За даними фактами працівниками Національної поліції було проведено перевірку, але порушень норм чинного законодавства України встановлено не було, причетність до пошкодження майна відповідачем не встановлено, що підтверджується повідомленнями ГУ НП в Київській області Києво-Святошинського відділу Чайківського відділення поліції від 18.03.2020 року № 4855 та від 17.03.2020 року № 4854.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що протиправними діями відповідача, які виразилися у псуванні його майна за адресою по АДРЕСА_1 , а також постійних погрозах щодо вчинення фізичної розправи, йому завдано матеріальну та моральну шкоду.

При цьому, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було подано до суду наступні докази:

- Звіт № 25622 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок протиправних дій третіх осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 8169 грн. 77 коп.;

- чек від 23.10.2018 року щодо придбання вхідних дверей на загальну суму 15 200 грн., накладна від 28.08.2020 року № 132 щодо закупівлі відеореєстратора та комплектуючих на загальну суму 13 812 грн., а також акт виконаних робіт від 28.08.2020 року № 132 щодо монтажу відеообладнання на загальну суму 5 650 грн.;

- диск 369.5624.21 з відеозаписами з камер відеоспостереження об'ємом 1,4 ГБ.

Так, ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Нормами ст. 1167 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Водночас, згідно роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також, згідно з абзацом другим п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Аналогічна позиція викладена й в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 335/11779/16-ц.

Крім того, як зауважив Верховний Суд у своїй постановах від 18.12.2020 року у справі № 686/25718/10 та від 30.12.2020 року у справі № 482/48/19, причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв'язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Як вже зазначалося вище, позивач обґрунтовує завдання йому матеріальної та моральної шкоди протиправністю дій відповідача, що виразилися у псуванні його майна за адресою по АДРЕСА_1 , а також постійних погрозах щодо вчинення фізичної розправи, йому завдано матеріальну та моральну шкоду.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, усупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як протиправності дій відповідача та наявності його вини у заподіянні шкоди, так і наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, заподіяною позивачу, і протиправними діянням відповідача.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що за фактами звернення позивача до органів поліції щодо пошкодження майна було проведено перевірку, але порушень норм чинного законодавства України встановлено не було, причетність до пошкодження майна відповідачем не встановлено, що підтверджується повідомленнями ГУ НП в Київській області Києво-Святошинського відділу Чайківського відділення поліції від 18.03.2020 року № 4855 та від 17.03.2020 року № 4854.

Крім того, будь-яких рішень державних органів, якими б встановлювалися правові наслідки дій відповідача по відношенню до позивача, позивачем надано не було.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що сам по собі звіт про оцінку завданих майну збитків, а також інші докази, на які вказує апелянт в своїй апеляційній скарзі, не є доказом заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди саме відповідачем та не є підставою для їх відшкодування.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача на додаткове рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, надаючи до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, просив, серед іншого, понесені ним судові витрати покласти на відповідача, а у разі часткового задоволення позову - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у заявленому розмірі позивачем було надано до суду наступні документи:

- Договір про надання правової допомоги № 49 від 21.05.2021 року, укладений між адвокатом Усенко А.І. та ОСОБА_2., за умовами якого предметом договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надану допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором;

- Додаткову угоду № 1 від 21.05.2021 року до договору про надання правової допомоги № 49 від 21.05.2021 року, за умовами якого сторони погодили наступний обсяг та вартість правової допомоги: ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї по цивільній справі № 369/5624/21 - 1000 грн. 00 коп.; складання відзиву на позовну заяву - 4000 грн. 00 коп.; усні консультації, складання запитів до інших осіб - 1000 грн. 00 коп. за 1 год.; участь адвоката в засіданні суду - 2 000 грн. 00 коп. за одне засідання;

- Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 02.06.2021 року, згідно з яким адвокатом було надано наступний обсяг правової допомоги загальною вартістю 5000 грн. 00 коп.: ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї по цивільній справі №369/5624/21; складання відзиву на позовну заяву № 369/5624/21;

- меморіальний ордер від 25.05.2021 року про оплату наданих адвокатом послуг за договором у розмірі 5 000 грн.00 коп.;

- попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 9 000 грн.00 коп.

09.11.2021 року представником відповідача було подано до суду першої інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи наступних доказів понесених відповідачем витрат на правову допомогу:

- копію акту приймання-передачі наданої допомоги від 30.08.2021 року, згідно з яким адвокатом було надано наступний обсяг правової допомоги загальною вартістю 5000 грн. 00 коп.: складання запитів до ТОВ «ЗАРАЗ`т та Чайківському відділенню поліції Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області, участь адвоката в засіданні суду 10.06.2021 року, участь адвоката в засіданні суду 30.08.2021 року;

- меморіальний ордер від 10.06.2021 року про оплату наданих адвокатом послуг за договором у розмірі 2 000 грн. 00 коп.;

- меморіальний ордер від 22.07.2021 року про оплату наданих адвокатом послуг за договором у розмірі 1 000 грн. 00 коп.;

- меморіальний ордер від 30.08.2021 року про оплату наданих адвокатом послуг за договором у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

25.01.2022 року до суду першої інстанції надійшла заява представника відповідача про ухвалення у справі додаткового рішення, в якій він просив вирішити питання про понесення ним судових витрат на правничу допомогу, вказавши при цьому детальний опис понесених ним судових витрат на загальну суму 12 000 грн. 00 коп.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №301/1894/17.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 28.09.2021 року по справі № 160/12268/19 витрати на професійну допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

З огляду на наведені положення законодавства та вищевстановлені обставин справи, а також зважаючи на те, що матеріали справи підтверджується факт понесення відповідачем витрат на правову допомогу у загальному розмірі 12 000 грн. 00 коп., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на правничу допомогу.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строків на подання доказів понесених витрат, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як встановлено, всі докази понесених судових витрат відповідача було долучено останнім до закінчення судових дебатів по справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду - без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: