Справа № 737/139/23
Проваждення № 2/737/78/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
30 травня 2023 року смт Куликівка
Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого суддіКоренькова А.А.
секретаря судового засіданняЧередниченка С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за загальними правилами позовного провадження справу № 737/139/23
Представник позивачаОСОБА_2
треті особиУправління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Куликівської селищної ради
пропозбавлення батьківських прав
учасники справи та представники:не з`явилися
02 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_3 з вимогою про позбавлення батьківських прав стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову вказує, що він у період з 22.11.2003 по 28.12.2015 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , з якою вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них в шлюбі народився син ОСОБА_4 . Рішенням Куликівського районного суду від 28.12.2015 шлюб між ним та відповідачкою розірваний. Після реєстрації розірвання шлюбу відповідачці залишено прізвище « ОСОБА_3 ». До 2019 року їх син ОСОБА_4 проживав з матір`ю, а з вересня 2019 року по теперішній час проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Більше трьох років відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до їх сина, не цікавиться дитиною, не спілкується з нею, не забезпечує дитину матеріально, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, тобто не дбає про його моральне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.
Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 10.03.2033 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження.
В підготовче судове засідання, призначене на 03.04.2023 сторони не з`явились, поштове відправлення адресоване відповідачу з повісткою про виклик до суду повернулось не врученим. Згідно відмітки на поштовому відправленні адресат відсутній за вказаною адресою. В подальшому виклик відповідача до суду здійснювався через оголошення на веб-сайті судової влади України.
Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Куликівської селищної ради Чернігівської області надала заяву в якій просила розглядати справу за відсутності їх представника.
Представник позивача ОСОБА_2 надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 24.04.2023 повторно зобов`язано Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Строк підготовчого провадження у справі продовжено на тридцять днів.
Ухвалою суду від 15.05.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник третьої особи Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
В судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася засобами поштового зв`язку та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не надала, зустрічний позов не пред`явила.
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками записані: батько - ОСОБА_1 та мати - ОСОБА_3 (а.с. 7)
Рішенням Куликівського районного суду від 28.12.2015 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_8 залишено прізвище « ОСОБА_8 ».

Неповнолітня дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10), однак за твердженням позивача з вересня 2019 року проживає з ним в орендованій квартирі з адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідок Вересоцького ліцею Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_4 дійсно навчався з 5 по 9 клас у період з 01.09.2017 по 17.06.2022 у Вересоцькому ЗЗСО І-ІІІ ступенів Куликівської селищної ради Куликівського району, Чернігівської області. За час навчання в даному закладі мама, ОСОБА_3 , цікавилася навчанням свого сина ОСОБА_4 у 5-7 класах, відвідувала батьківські збори. З 8 класу мати контакту зі школою, де навчався син, не підтримувала, із вчителями не спілкувалася, батьківські збори та свята не відвідувала. З ІІ семестру 8 класу ОСОБА_4 їздив на навчання з м. Чернігова (а.с.12,15).

З листа-відповіді ДПТНЗ «Куликівського професійного аграрного ліцею» вбачається, що ОСОБА_4 навчається у ДПТНЗ «Куликівський професійний аграрний ліцей» за професією «Слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, водій автотранспортних засобів» з 01.09.2022 по 30.06.2022. Денна форма навчання. Бюджет. За весь період навчання мати ОСОБА_3 жодного разу не цікавилась навчанням свого сина. Не підтримувала зв`язок із класним керівником та майстром виробничого навчання, участі у виховних заходах, батьківських зборах, які проводилися у батьківській групі он-лайн, а також у навчальному закладі не брала (а.с.13-14).

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №273 від 04 травня 2023 року було затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79)

Із змісту висновку випливає, що відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , тому що вона не займається його вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням, на що вказує її заява посвідчена нотаріально. Неповнолітня дитина ОСОБА_4 повністю підтримує намір свого батька щодо позбавлення його матері ОСОБА_3 по відношенню до нього, тому що мати з ним не проживає, його вихованням та утриманням не займається, не телефонує. Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч.1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що відповідач з 2019 року життям дитини не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164 - 167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи питання яке полягає в тому, наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини ОСОБА_4 і чи немає підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, суд зауважує наступне.

З досліджених судом доказів вбачається, що з протягом тривалого часу відповідач не виявила бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку із дитиною. В період після проведення підготовчого судового засідання і до судового розгляду відповідач жодним чином не продемонструвала свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації на думку суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Також, при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між нею і дитиною не зміняться в бік розлучення її з дитиною, які разом не проживають протягом тривалого часу.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною, не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки він з нею не проживає протягом тривалого часу, а також не призведе до ситуації за якої мати в силу об`єктивних причин не зможе бачитись зі своєю дитиною.

Крім того, позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, при цьому перешкоди у спілкуванні з дитиною відсутні, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, Суд, -

у х в а л и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Куликівської селищної ради про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

2. Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7. Повний текст рішення складено 30 травня 2023 року.

Суддя А. А. Кореньков