КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/1120/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6601/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Грегуль О.В.,-

встановив:

У жовтня 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду із названим позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість у сумі 326 254 грн 37 коп. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала.

Рішенням Деснянськогорайонного суду м. Києва від 31 січня 2023 року похов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором № 0824 від 24 січня 2020 року: 248 000 грн - простроченого кредиту, 0,43 грн - прострочених процентів та 2 480 грн. - судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Банк Кредит Дніпро», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1 875 грн 44 коп. простроченого кредиту та 76 378 грн 50 коп. простроченої комісії, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга безпідставна.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що доказів, які б свідчили про надання відповідачу кредиту в сумі 249 875,11 грн позивачем не надано, тому обґрунтованими є вимоги про стягнення 248 000 грн простроченого кредиту та 0,43 грн прострочених процентів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії, суд першої інстанції виходив із неправомірності нарахування комісії.

Проте повністю погодитися з мотивами ухваленого судом першої інстанції рішення не можна.

Встановлено, що 24 січня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0824.

Сума кредиту: 248 000 грн.

Цільове призначення: споживчі потреби.

Строк кредитування: до 24 січня 2025 року.

Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 24.01.2020 року по 23.05.2021 року - 3% від суми кредиту, з 24.05.2021року по 23.08.2022 року - 2,5% від суми кредиту, з 24.08.2022 року по 23.11.2023 року - 1,5% від суми кредиту, з 24.11.2023 року по 24.01.2025 - 0,925% від суми кредиту.

Процентна ставка: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість 56,0% річних.

Сторони погодили графік платежів за кредитним договором.

06 листопада 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» направило ОСОБА_1 вимогу про повернення кредиту.

Обґрунтовуючи поданий позов, банк зазначив, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 05 вересня 2022 року становить 326 254 грн 37 коп., і складається із: залишку простроченого кредиту - 249 875 грн 44 коп.; залишку прострочених відсотків - 0 грн 43 коп.; залишок простроченої комісії - 76 378 грн 50 коп.

На підтвердження позовних вимог банком надано: кредитний договір від 24 січня 2020 року; розрахунок заборгованості станом на 05 вересня 2022 року; виписка по особовому рахунку за період з 24 січня 2020 року по 05 вересня 2022 року; паспорт споживчого кредиту; заява-згода на укладення універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб; договір банківського рахунку та надання додаткових послуг; універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро»; вимога про повернення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно укладеного між сторонами кредитного договору, сума наданого ОСОБА_1 кредиту становить 248 000 грн 00 коп.

Доказів повернення кредиту та погашення кредитної заборгованості відповідачем не надано.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 249 875 грн 44 коп.

Враховуючи вищенаведені норми закону та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» простроченої кредитної заборгованості у розмірі 248 000 грн та прострочених відсотків у розмірі 0 грн 43 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підтвердженням видачі відповідачу коштів у розмірі 249 875 грн 44 коп. є виписка по рахунку, колегія суддів оцінює критично, оскільки із наданих банком документів не міститься належного доказу на підтвердження видачі кредиту у більшому розмірі, ніж передбачений умовами укладеного кредитного договору. З наявної виписки по рахунку не можливо встановити, що банком видано кредит саме у розмірі 249 875 грн 44 коп.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 01 січня 2017 року) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Встановлено, що кредитний договір укладено сторонами 24 січня 2020 року.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитного договору, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи вищенаведене, висновок суду першої інстанції про незаконність нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту є правильним, утім, вирішуючи спір в цій частині, судом невірно обрано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку із чим рішення суду слід змінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 січня 2023 року слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково.

Рішення Деснянськогорайонного суду м. Києва від 31 січня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко