ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9145/23 Справа № 205/6240/22 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

Наказом від 10 грудня 2021 року її було відсторонено від роботи. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року, яке змінено постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року в частині правового обґрунтування, наказ про її відсторонення від роботи було визнано незаконним і скасовано. За період з 10 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року з вини відповідача у неї був вимушений прогул, який має бути оплачений працедавцем.

Також неправомірними діями АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» з відсторонення ОСОБА_1 від роботи та її вимушеного простою останній було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 10 000 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року у розмірі 50 444 грн. 10 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року у розмірі 50 444 гривень 10 коп., моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень, а також судовий збір у розмірі 861 гривні 05 коп., а всього 53 305 гривень 15 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Відповідно до наказу АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 15 березня 2022 року позивача було допущено до роботи з 01 березня 2022 року та запроваджено з 01 березня 2022 року режим простою .

За період з 01 жовтня 2021 року по 30 листопада 2021 року нарахований дохід ОСОБА_1 склав 39 996 грн. 39 коп., де 39 234 грн. 10 коп. заробітна плата, 762 грн. 29 коп. інші нарахування .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року, яким наказ від 10 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи було скасовано, змінено в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог .

Постановою Верховного Суду від 22 березня 2023 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року у незміненій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року залишено без змін .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсторонення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а тому його трудові права підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

Згідно зі статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України).

Оскільки відсторонення ОСОБА_1 від роботи супроводжувалося позбавленням її заробітної плати, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що за час незаконного відсторонення за період з 10 грудня 2021 року до дня поновлення на роботі 01 березня 2022 року з відповідача на користь позивача слід стягнути середню заробітну плату, з урахуванням абз. 3 п. 2, абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

При визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції керувався частиною другою статті 235 КЗпП, статтею 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року,не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції на підставі положень статті 235 КЗпП України правильно встановив, що період вимушеного прогулу, який підлягає оплаті, складає 53 робочих дні, з 10 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року включно, тобто з моменту звільнення до дня поновлення на роботі

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Так, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також рівня доведеності перед судом обставин заподіяння моральної шкоди позивачу, суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 2 000 грн.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: