Справа № 442/1132/23 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/683/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року у справі за заявою державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільницької О.І. про встановлення порядку виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2007 року у цивільній справі № 2-2117/07,

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2023 року Державний виконавець Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільницька О.І., звернулася в суд із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду від 21 грудня 2007 року у справі № 2-2117 в частині виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із житлового приміщення № 88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви покликалась на те, що на виконанні у ВДВС Дрогобицького МРУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання трьох виконавчих листів № 2-2117 від 21 грудня 2007 року, виданих 22 грудня 2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з житлового приміщення № 88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 . Однак, рішення суду не виконується, оскільки відповідно до наданої виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради інформації за № 3-24/10049 від 04 грудня 2012 року житлове приміщення, яке слід надати особам, що виселяються і яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером, сім`ї ОСОБА_5 не надавалося, і можливості надання такого житла станом на сьогоднішній день виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області не має у зв`язку з відсутністю вільних житлових площ.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року у задоволенні заяви державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільницької О.І., про встановлення порядку виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2007 року у цивільній справі № 2-2117/07, відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області, подавши апеляційну скаргу. Просять ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року скасувати та встановити порядок виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2007 року у справі № 2-2117/07 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із житлового приміщення № 88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 .

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що на виконанні у ВДВС Дрогобицького МРУЮ знаходяться виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-2117/07 від 21 грудня 2007 року про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із житлового приміщення № 88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 .

Підставою звернення державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільницької О.І. із заявою про встановлення порядку виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2007 року у цивільній справі № 2-2117/07 стала та обставина, що квартира під АДРЕСА_2 , з якої необхідно виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 21 грудня 2007 року на даний час вже належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , виданим 26 березня 2012 року комісією з приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, тобто сім`ї ОСОБА_5 видано правовстановлюючий документ про право власності на житло, з якого останніх необхідно виселити на підставі рішення суду, яке було ухвалено до приватизації ними спірного житла.

Звертають увагу на те, що в рішенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби, відділу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - служби у справах у справах дітей Виконкому Дрогобицької міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання недійсним та скасування розпорядження органу реєстрації, свідоцтва про право власності на квартиру та скасування реєстрації права власності, яке постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року залишено без змін, зазначено, що відповідачі на законних підставах скористались своїм правом на приватизацію державного житлового фонду і приватизували житлове приміщення, у якому проживали, та з якого їх за рішенням суду потрібно було виселити з наданням іншого житла.

Тому, висновки місцевого суду про те, що державним виконавцем не наведено обставин, що утруднюють виконання рішення суду не відповідають обставинам справи, відтак оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності всіх сторін, у відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Дрогобицького МРУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання трьох виконавчих листів № 2-2117 від 21 грудня 2007 року, виданих 22 грудня 2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з житлового приміщення № 88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2007 року, частково зміненим ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2008 року, вирішено:

- визнати за ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_3 ;

- визнати недійсним ордер №151 від 25 жовтня 2004 року на житлове приміщення №88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 , виданий на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із житлового приміщення №88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати виконавчий комітет Дрогобицької міської ради надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 приміщення, яке вони раніше займали, а у випадку неможливості надати це приміщення, інше, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером, що визнано недійсним.

В подальшому, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2009 року відстрочено виконання судового рішення в частині виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із житлового приміщення №88 (колишній №102) в будинку АДРЕСА_1 до виконання рішення суду в частині надання виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради сім`ї ОСОБА_5 приміщення, яке вони займали раніше, а у випадку неможливості надати це приміщення, інше, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому.

Однак, ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2009 року було скасовано та у задоволенні заяви ДВС Дрогобицького МРУЮ про відстрочку чи розстрочку виконання виконавчого листа №2-2117 від 22.12.2007 року відмовлено.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2021 року, яке постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третіх осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби, відділу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання недійсним та скасування розпорядження органу реєстрації, свідоцтва про право власності на квартиру та скасування реєстрації права власності відмовлено.

З даного рішення суду вбачається, що Розпорядженням органу приватизації - комісії з питання приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 26 березня 2012 року передано у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , про що останнім видано свідоцтво №2/5.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частинами 3, 4 цієї статті передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналогічне за змістом положення міститься й у статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Підставою звернення державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільницької О.І. із заявою про встановлення порядку виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2007 року у цивільній справі № 2-2117/07, стала та обставина, що квартира під АДРЕСА_2 , з якої необхідно виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 21 грудня 2007 року належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності, що стверджується також свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , виданим 26 березня 2012 року комісією з приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, тобто сім`ї ОСОБА_5 видано правовстановлюючий документ про право власності на житло, з якого останніх необхідно виселити на підставі рішення суду, яке було ухвалено до приватизації ними спірного житла. Виконати ж іншу частину рішення щодо надання їм рівноцінного житла не є можливим через відсутність у відповідача такого житла.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Приписами частини другої статті 432 ЦПК України, встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На час звернення державного виконавця в суд із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду (21 лютого 2023 року), квартира під АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності особам, яких слід виселити, а саме, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , виданим 26 березня 2012 року комісією з приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради. Тобто, обставини з моменту постановлення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2007 року у справі № 2-2117/07 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з житлового приміщення № 88 (колишній №102) з будинку АДРЕСА_1 , змінилися.

Враховуючи вищезазначене та те, що право приватної власності є непорушним, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для встановлення порядку виконання судового рішення про виселення, відсутні, однак орган, який виконує рішення суду, за встановлених вище обставин не позбавлений можливості за приписами статті 432 ЦПК України ставити питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, із зазначених вище підстав.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року, якою правильно відмовлено у задоволенні зави про встановлення порядку виконання рішення суду, однак не з тих підстав, слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич