КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Волчко А.Я.
Єдиний унікальний номер справи № 369/8256/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук В.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивачка та громадянин ОСОБА_3 починаючи із 2015 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Квартира в якій вони проживали разом, була придбана під час спільного сумісного проживання, натомість, з урахуванням статусу позивачки, була оформлена на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину і намагалася квартиру відчужити.

На думку позивачки це є порушенням її права на вказане майно, оскільки воно було придбано під час спільного сумісного проживання з ОСОБА_3 і вона має право на частину квартиру.

У прохальній частині позову просила:

-визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири,

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 04 червня 2021 року видане ім`я ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивачка подав апеляційну скаргу ,просив скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 23 листопада 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Апелянтка ОСОБА_1 з`явилася до суду апеляційної інстанції, на підтвердження своєї особи надала паспорт, виданий РФ. Пояснила, що інші документі, які б могли засвідчити іі особу у неї відсутні. З огляду на це, ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні в якості вільного слухача.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Коваленко Я.О. приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особи, які приймають участь у справі, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки сторони суд не повідомили, тому колегія суддів вважає, що підстави вважати причини неявки осіб поважними відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд, приймаючи рішення про залишення позову без розгляду виходив із того, що позивач, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак повторно не з`явилися в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

З такими висновками апеляційний суд не погоджується.

Як видно із матеріалів, справа перебуває у провадженні суду із червня 2021 року.

Справа призначалась до розгляду неодноразово.

Судове засідання (підготовче), призначене на 25 березня 2022 року було знято з розгляду на підставі розпорядження голови суду та опублікованих рекомендацій Ради Суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року (а.с. 85).

В судовому засіданні призначеному на 22 червня 2022 року, були присутні сторони та їх представники, і закрито підготовче засідання (а.с.91).

В судове засідання призначене на 30 вересня 2022 року сторони не з`явилися, матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи.

В судове засідання призначене на 09 березня 2023 року сторони не з`явились. Адвокат позивачки ОСОБА_4 подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 107).

В судове засідання призначене на 29 березня 2023 року сторони не з`явились, адвокат позивачки ОСОБА_4 , подав заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні ( а.с. 116) .

Суд, залишаючи позов без розгляду, вважав, що 29 березня 2023 року відбулася повторна неявка позивача до суду.

Разом з тим, слід зауважити, що судові засідання призначені на 09 березня 2023 року та на 29 березня 2023 року, представник позивач просив відкласти і до суду направив клопотання з цього приводу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом статті 257 ЦПК України повторне неприбуття позивача, належними чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання необхідно розуміти як неприбуття вдруге на розгляд справи за наявності у справі достовірних даних (доказів) щодо належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового розгляду.

Якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, то в такому випадку суд не вправі залишити його позов без розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як видно із матеріалів справи, позивачка добросовісно користується належними йому процесуальними правами (заяви про розгляд справи за його відсутності подані до суду своєчасно).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Застосування правових наслідків, передбачених ст.ст. 223, 257 ЦПК України, залежить від таких обставин: належне, відповідно до встановленого процесуальними нормами порядку, повідомлення особи, яка не з`явилась в судове засідання, про час і місце розгляду справи; поважність причини неявки; наявність заяви від позивача про розгляд справи за його відсутності.

Як видно з матеріалів справи, справа жодного разу не розглядалась, враховуючи що в призначені судові засідання сторони не з`являлись, або ж справа знімалась з розгляду з інших підстав, що не залежать від позивача або відповідача. Разом з тим, представник позивачки двічі направляв заяву про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, не врахував, що викликав позивача для дачі особистих пояснень в судове засідання призначене на 05 грудня 2022 року.

Висновки суду щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи є помилковими, з огляду на ту обставину, що матеріали справи не містять таких доказів. За таких обставин, відсутні підстави вважати неявку позивачки двічі поспіль без поважних причин.

Крім того в ухвалі суду не зазначено жодних доводів, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказана позиція неодноразово підтримувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18.

Отже, враховуючи те, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді, розгляд справи неодноразово відкладався, позивачка належним чином не булаповідомленапро призначення справи до розгляду, про дату та час розгляду справи, відсутність повторної неявки (двічі поспіль) позивачкиу судове засідання, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 ч.1 статті 257 ЦПК України

Апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на необхідність встановити суб`єктний склад сторін, з урахуванням наявності у позивачки документа, який посвідчує іі особу, виданого РФ, і за наслідками встановленого вирішити справу.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права,оскільки відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України викладені вище обставини є підставою для скасування ухвали суду та передачі даного питання для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року скасувати, справу направити для проводження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді