Справа № 375/1105/23
Провадження № 2/375/294/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Чорненької О.І.,

за участі секретаря Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду № 2 в смт Рокитне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №5095243 від 20.11.2021,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції сторін

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №5095243 від 20.11.2021, укладеного ним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" в сумі 70033 гривні 65 копійок, сплаченого судового збору в розмірі 2147 гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач 20.11.2021 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" електронний договір №5095243 про надання споживчого кредиту.

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна" та розміщених на сайті.

Сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (20.12.2021) вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору.

ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

20.12.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 26 червня 2023 року, виникла заборгованість у сумі 56480 гривень, яка складається з 20000 грн. - суми кредиту, 36480 грн. - проценти за користування кредитом.

Підпунктом 3 пункту 5.1 кредитного договору передбачено, що ТОВ "Авентус Україна" має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

01 грудня 2022 року між ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" та ТОВ "ФК "Авентус Україна" укладено договір факторингу №01.12/22-Ф, відповідно до якого право стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №5095243 від 20.11.2021 набуло ТОВ "ФК "Фінтраст Україна".

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу, позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Авентус Україна" за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта (ТОВ "Авентус Україна") до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно додатку № 2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників, стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників, підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Отже, до ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" відповідно до укладеного договору факторингу №01.12/22-Ф, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №5095243 від 20.11.2021у розмірі 56480 гривень.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума інфляційних втрат склала - 11408,96 грн. та 3% річних - 2144,69 грн.

Крім того, у зв`язку з судовим розглядом справи, позивач поніс наступні витрати: сплачений судовий збір 2147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Для подання даної позовної заяви позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Комарницької Оксани Богданівни, з якою було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги від 23 червня 2023 року, у відповідності до умов якого було доручено здійснити стягнення суми боргу в судовому порядку, а саме, встановити обставини справи, зібрати та аналізувати докази і документи, підготувати необхідні документи, сформувати правову позицію по справі, зняти копії документів, скласти та подати позовну заяву. За надання правової допомоги позивачем сплачено сума гонорару в розмірі 10000 гривень.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 56480 гривень, інфляційні втрати у сумі 11408,96 гривень, 3% річних у сумі 2144,69 гривень та понесені судові витрати, а саме; сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 гривень.

Відповідач, у наданому відзиві заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що електронного договору з ТОВ "Авентус Україна" не укладав та кредитні кошти у сумі 20000 гривень не отримував. Свою позицію обгрунтував тим, що 19 листопада 2021 року у нього було викрадено мобільний телефон та гаманець з банківськими картами. В ніч з 19 на 20 листопада 2021 року зловмисник набрав велику кількість споживчих кредитів на його ім`я. За фактом крадіжки майна та заволодіння коштами ТОВ "Авентус України" шахрайським способом були відкриті кримінальні провадження, що підтверджується копіями витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.11.2021 та 06.01.2022.

З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, у тому числі і щодо стягнення судових витрат.

Позивачем надано відповідь на відзив, відповідно до якої просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю, оскільки електронний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, а заявлена заборгованість за кредитним договором розрахована відповідно до умов договору. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних передбачено статтею 625 ЦК України, а судових витрат - статтями 137-141 ЦПК України.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року, головуючим суддею визначено Чорненьку О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської обалсті від 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи призначено на 10 годину 30 хвилин 31 серпня 2023 року.

07 серпня 2023 року надійшов відзив відповідача на заявлений до нього позов з додатками.

У зв`язку з неприбуттям сторін у судове засідання, розгляд справи було відкладено до 15 години 17 жовтня 2023 року.

20 вересня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

19 вересня 2023 роу надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні, призначеному на 17 жовтня 2023 року, у режимі відеоконференції.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області зазначене клопотання представника позивача задоволено та ухвалено проводити судове засідання, призначене на 17 жовтня 2023 року у режимі відеоконференції за участі представника позивача - адвоката Столітнього М.М.

12 жовтня 2023 року через систему "Електронний суд" від представника позивача - адвоката Столітнього М.М. надйцшло клопотання про витребування доказів, а саме інформації про належність відповідачеві платіжної банківської карти та зарахування на його рахунок кредитних коштів у сумі 20000 гривень.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київсько області від 17 жовтня 2023 року задоволенно клопотання представника позивача про витребування доказів. Розгляд справи відкладено до 15 години 22 листопада 2023 року.

07 листопада 2023 року, на виконання ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року про витребування доказів, надійшла інформація з АТ КБ "Приватбанк"

01 листопада 2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутності. У задоволенні позову просить відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позов.

У судове засідання позивач свого представника не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, та про причини його неявки суд не повідомив. Відповідно до поданої відповіді на відзив, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не прибув. Однак, через систему електронний суд направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлений до нього позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні".

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило.

Згідно з вимогами частини 2 статті 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Встановлено, що 20.11.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна" було укладено електронний договір № 5095243 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року.

Відповідно до умов договору, та згідно пунктом 1.2, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно з пунктами 1.3-1.5 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 гривень; тип кредиту - кредит; строк кредиту 30 днів; тип процентної ставки - фіксована.

Підпунктом 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункту1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 договору.

Якщо споживач у межах строку, визначеного в пункті 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених договором.

Якщо споживач є учасником програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений в договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в договорі.

Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача.

Відповідно до пунктів 1.6-1.8.2 договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: п.п. 1.7.1 за стандартною ставкою 24079,41% річних; п.п. 1.7.2. за зниженою ставкою 19248,45% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: п.п. 1.8.1 за стандартною ставкою 31400 грн.; п.п. 1.8.2 за зниженою ставкою 30830 грн.

Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що товариство і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною та зниженою ставками застосовані виходячи з умов застосування цих ставок, що передбачені договором, але у межах погодженого строку виконання споживачем зобов`язань за договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників, не враховуються витрати споживача, обов`язковість сплати яких не передбачена цим договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), в тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні споживачу для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства, здійснені переказу коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за договором, з отриманням від третіх осіб інформаційних послуг (підбір кредитної пропозиції) та інше.

Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1.).

Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), заначений в п.1.4 договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів.

Після прийняття відповідачем умов кредитного договору, з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "М832729", після чого відповідач отримав кредит в сумі 20000 грн. на свою платіжну карту № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контактовий Дім» про перерахування коштів.

Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

01 грудня 2022 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" було укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу за цим договором, позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Авентус Україна" (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з пунктом 1.2. договору факторингу, перехід від клієнта до фактора вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників- підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Фактор протягом десяти робочих днів з дня підписання акту прийому-передачі реєстру боржників зобов`язується направити підготовлені за формою згідно додатку № 3 до цього договору, письмові повідомлення боржникам про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ "Авентус Україна" повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Положеннями статті 516 ЦКУ передбачено, що заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" за кредитним договором № 5095243 та складає 20000 грн. - тіло кредиту, 36480 грн. - нараховані проценти, всього - 56480 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Відповідач заявлений до нього позов не визнав та зазначив, що електронного договору з ТОВ "Авентус Україна" не укладав та кредитні кошти у сумі 20000 гривень не отримував. Свою позицію обгрунтував тим, що 19 листопада 2021 року у нього було викрадено мобільний телефон та гаманець з банківськими картами. В ніч з 19 на 20 листопада 2021 року зловмисник набрав велику кількість споживчих кредитів на його ім`я. За фактом крадіжки майна та заволодіння коштами ТОВ "Авентус України" шахрайським способом були відкриті кримінальні провадження. Зокрема, № 00004388 від 30.11.2021 та № 0000042 від 06.01.2022.

Копії зазначених витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань додані відповідачем до відзиву на позов.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частини 1 і 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувана електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до статті 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги".

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За змістом статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документу.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття З Закону України "Про електронну комерцію").

Також, приписами статті 12 цього закону, передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене вище, у свою чергу свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі N 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі N 234/7159/20.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг Кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрові підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути передані йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше і встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмо форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважаєте таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомого телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважаєте таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( п. 1 ст. 530 ЦК України).

Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно зі статтею 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів статті 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором.

Позичальник зобов`язаний, відповідно до статті 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором, визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідач підписуючи Договір № 5095243 про надання споживчого кредиту від 20.11.2021 року прийняв та погодився з його умовами.

Тому, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 січня 2022 року в справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21.

Згідно з частино. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Однак, в порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідач, заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що електронного договору з ТОВ "Авентус Україна" не укладав та кредитні кошти у сумі 20000 гривень не отримував. Свою позицію обгрунтував тим, що 19 листопада 2021 року у нього було викрадено мобільний телефон та гаманець з банківськими картами. В ніч з 19 на 20 листопада 2021 року зловмисник набрав велику кількість споживчих кредитів на його ім`я. За фактом крадіжки майна та заволодіння коштами ТОВ "Авентус України" шахрайським способом були відкриті кримінальні провадження.

Так, за фактом крадіжки мобільного телефону та документів відповідача було відкрите кримінальне провадження №0004388 від 30.11.2021, а за фактом заволодіння коштами шляхом шахрайства - № 0000042 ві 06.01.2022, що підтверджується копіями витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, доданих відповідачем до відзиву на позов.

Однак, суд зазначає, що відповідачем належними та достатніми доказами не спростовано доводи позивача про факт укладення кредитного договору саме ним, а не сторонньою особою та щодо нарахованих сум за користування кредитом.

Зокрема, суд наголошує, що заява про вчинення крадіжки мобільного телефону та документів, у тому числі і банківських карток, була подана відповідачем до органів поліції лише через 9 днів після події, а заява щодо заволодіння кредитними коштами шляхом шахрайства - майже через два місяці, що дає підстави сумніватись у позиції відповідача щодо неукладення особисто ним спірного кредитного договору. Інших дій, крім подання заяв про вчинення кримінального правопорушення, відповідач не вчиняв, та укладення договору не оскаржував.

Крім того, відповідно до інформації, наданої АТ КБ "Приватбанк" на виконання ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року про витребування доказів, на ім"я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , у банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 20.11.2021 здійснено переказ коштів у сумі 20000 гривень.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про укладення оспорюваного кредитного договору саме відповідачем.

Розрахунок боргу обґрунтований належним чином, відповідачем не спростований.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5095243 у загальному розмірі 56480 грн., що складається з тіла кредиту - 20000 грн. та нарахованих процентів, згідно умов договору - 36480 грн.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми, боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 11408,96 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 2144,69 грн., то суд приходить до наступного.

Так, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Однак, відповідно до вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

(Розділ доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022)

Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Висновки суду

Оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору, тому має обов`язок перед позивачем щодо повернення боргу з урахуванням процентів у сімі 56480 гривень, де 20000 гривень - тіло кредиту, 36480 гривень - проценти за користування кредитними коштами.

Інфляційні втрати у розмірі 11408,96 гривень та 3% річних у розмірі 2144,69 гривень - підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про частову обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в частині стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних - необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1- 3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З наданих суду представником позивача доказів, пов`язаних з оплатою правової допомоги, останнім було надано наступні документи: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правничої допомоги від 23 червня 2023 року; платіжне інструкція № 571 від 26.06.2023 року, якою ТОВ ФК "Фінтраст Україна" сплатило адвокату за надання правничої допомоги кошти у розмірі 10000 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги; звіт про надання правової допомоги згідно Договору від 23.06.2023 №23.06.23.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Отже, позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" доведено, що ним, у зв"язку з розглядом справи судом, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень.

З боку відповідача ОСОБА_1 не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки від відповідача не надходило заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 607/14338/19-ц.

В даній постанові Верховний Суд зазначив, що матеріали справи не містять клопотання Особа_1 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, враховуючи позиції викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду, положення частини 2 статті 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" підлягають стягнення понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень.

Щодо розподілу судового збору

Згідно із частиною 1 та пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" були понесені судові витрати у сумі 2147,20 гривень, які документально підтверджені наявною платіжною інструкцією № 583 від 26 червня 2023 року.

Оскільки позовні вимоги позивача ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" підлягають частокому задоволенню, враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, понесені останнім при зверненні до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1731 (одна тисяча сімсот тридцять одна) гривня 65 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 512, 514, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1, 1082, п. 218 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 131, 133, 137,141, 187, 211, 247, 263-265, 274, ЦПК України, Законом України "Про електронну комерцію", п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", Законом України "Про судовий збір", суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №5095243 від 20.11.2021, - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", код ЄРДПОУ 44559822, заборгованість за кредитним договором № 5095243 від 20.11.2021 року в розмірі 56480 (п`ятдесять шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень, що складається з: 20000 (двадцяти тисяч) гривень заборгованості за тілом кредиту та 36480 (тридцяти шести тисяч чотириста вісімдесяти) гривень заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", код ЄРДПОУ 44559822, витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 1731 (одну тисячу сімсот тридцять одну) гривню 65 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2023 року.

Повне наіменювання сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", , ююридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, тел. НОМЕР_7, ел. адреса: ;

представники позивача:

адвокат Комарницька Оксана Богданівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4206 від 26.10.2010, адреса для листування: м. Київ, пр-т Миру, 4, оф. 205, тел. моб. НОМЕР_4 , ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_4

адвокат Столітній Михайло Миколайович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №9422/10 від 18.09.2020, адреса для листування: АДРЕСА_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. моб. НОМЕР_5 .

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. моб. НОМЕР_6 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

Головуюча суддя Олена ЧОРНЕНЬКА