Справа № 544/685/23
№ 2/544/164/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 травня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк", про захист прав споживача банківських послуг, шляхом застосування наслідків нікчемного правочину (в порядку Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про споживче кредитування"),

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в березні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 07.08.2019 між ним та АТ «ІдеяБанк», ТОВ «НьюФайненсСервіс» (надалі - страховик) було укладено договір кредиту та страхування № Z52.19921.005568175, згідно п 1.2 якого йому був наданий кредит в сумі 38006 грн., строком на 36 місяців зі сплатою річних відсотів та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості. Після цього він сплачував платежі за тілом кредиту, відсотками та комісією до того часу поки у січні 2022 році не дізнався, що існує відповідна судова практика по прикладу рішень Верховного Суду України, де комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості - є незаконною. Вказує, що між ним та відповідачем фактично було укладено кредитний договір, при цьому відповідачем у платежі за кредитом була включена плата за додаткову послугу банку, а саме «за обслуговування кредитної заборгованості». Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч.1 ст.1 та ч.2 ст. 11, ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Вважає, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Враховуючи викладене, позивач зазначає, що АТ «Ідея Банк» не мало права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банківська установа вчиняє на власну корить, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Вказує, що умова договору про плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому, з огляду на нікчемність п. 1.5 кредитного договору, вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 07.08.2019 № Z52.19921.005568175.

Просив також визнати відсутньою право вимоги в АТ «ІдеяБанк» щодо стягнення з нього комісії за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 47 678 грн. за кредитним договором від 07 серпня 2019 року № Z52.19921.005568175, з огляду на нікчемність п.1.5. вказаного кредитного договору.

Зазначив, що у даному випадку вимоги про визнання відсутніми прав у відповідача є похідними від застосування наслідків нікчемності правочину та визнання недійсним правочину; по-друге, правомірно набувши права вимоги до боржників, позивач законно вимагає через суд визнати відсутніми ці ж самі права у відповідача, що спрямовано на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором.

Такий спосіб захисту як визнання права у негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності у наведеному прикладі. Цей спосіб захисту, на думку позивача, є превентивним і відповідає п. і ч. 2 ст. 16 ЦКУ та п. 1 ч. 2 ст. 20 ГПКУ (ВПВС 26.01.2021 №522/1528/15-ц, ВПВС 11.04.2018 №910/12294/16, від 04.06.2019 №916/3156/17, №910/11298/16).

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання від нього до суду не надходило.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання від нього до суду не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе слухати справу у відсутність сторін, на підставі наявних письмових матеріалів.

Дослідивши подані позивачем докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07.08.2019 між ОСОБА_1 та АТ «ІдеяБанк», ТОВ «НьюФайненсСервіс» було укладено договір кредиту та страхування №Z52.19921.005568175, згідно п 1.2 якого позивачу був наданий кредит в сумі 38006 грн, строком на 36 місяців зі сплатою річних відсотів та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (а.с.33-34).

Відповідно до п.1.5 вищевказаного договору, під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначенні цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 додатку №1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами Банку. Тарифи є невід`ємною частиною ДКБФО, та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua.

Відповідно до Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z52.19921.005568175 (Паспорт споживчого кредиту) плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,69% щомісячно від початкової суми кредиту, що становить 1402,42 грн на місяць.

Графік щомісячних платежів за кредитним договором № Z52.19921.005568175 від 07 серпня 2019 року, що міститься в Додатку №1, містить інформацію про строк кредиту, суму кредиту, проценти за користування кредитом, платежі за додаткові та супутні послуги, термін платежу та загальну суму, що підлягає сплаті, реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту.Згідно Графіку позичальник змушений сплатити банку «інші послуги Банку » за весь період дії кредитного договору в розмірі 50487,12 грн

Позивач отримав споживчий кредит в сумі 38006 грн в безготівковій формі на строк 36 місяців, тип процентної ставки - фіксована, загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 88498,97 грн. Згідно Графіку позичальник змушений сплатити банку «інші послуги Банку » за весь період дії кредитного договору в розмірі 50487,12 грн.

Окрім цього, позивачем надано копії квитанцій про сплату ним заборгованості по кредитному договору та розрахунок заборгованості за договором станом на 08.11.2012 (а.с. 5-10,36). Загальна заборгованість позичальника за договором становить 81 904,50 грн, у тому числі прострочена плата за обслуговування кредиту 47 678,42 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що між сторонами фактично було укладено кредитний договір, при цьому відповідачем у платежі за кредитом була включена плата за додаткову послугу банку, а саме - за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь - якою зустрічною оплатою збоку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично надання кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюються при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.

Враховуючи наведене, Акціонерне товариство «Ідея Банк» не мало права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Умова договору про плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною та не потребує визнання недійсною.

Дані висновки повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові ВП Верховного Суду від 13.07.2022 по справі №496/3134/19.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також висновки щодо нікчемності пункту 1.5 укладеного сторонами кредитного договору, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2019 року № Z52.19921.005568175.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

В цій справі суд захистив порушене право позивача у спосіб, що відповідає змісту відповідного права, шляхом підтвердження обставин нікчемності пункту 1.5 кредитного договору та застосування наслідків виконання нікчемного правочину - зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № Z52.19921.005568175 від 07.08.2019, строк дії якого закінчився. Цей спосіб захисту порушеного права є достатнім та виключає необхідність повторного звернення позивача до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача задовольнити частково.

Зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 серпня 2019 року № Z52.19921.005568175 з огляду на нікчемність пункту 1.5 договору, із зарахуванням раніше сплаченої суми за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча - О.О. Сайко