Справа № 201/1903/23
Провадження № 2/201/1306/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2023р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям (а.с. № 3-9).

21.03.2023р. до суду від представника позивачів адвоката Дрозда Р.Ю. надійшла заява про виключення ОСОБА_6 зі складу відповідачів у зв`язку із її смертю (а.с. №63).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.03.2023р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. №64).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів адвокат Дрозд Р.Ю. (діє на підставі ордерів від 09.02.2023р. та 24.12.2021р. а.с.№1 5, 18) посилався на те, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 . 04.12.2022р. внаслідок прориву шлангу водонагрівача у коморі квартири АДРЕСА_2 , відбулося залиття квартири позивачів. В результаті залиття було завдано шкоду кухні квартири позивачів, а також стіні та стелі, що знаходяться на сходовій клітці. Вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт по усуненню матеріальної шкоди у приміщенні кухні квартири складає 17 425 грн., сума відновлювальних робіт по видаленню плям на стіні та стелі на сходовій клітці після залиття складає 3 350 грн., що підтверджується висновком експерта. Причиною залиття є прорив шланга водонагрівача у коморі квартири АДРЕСА_3 , про що складено акт від 06.12.2022р. Оскільки квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить відповідачам, представник позивачів, посилаючись на ст.ст. 3, 16, 22, 23, 319, 383, 1166, 1167 ЦК України, просив стягнути з відповідачів на користь позивачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20 775 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., яка їм спричинена залиттям та яка виразилася в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. В рахунок компенсації судових витрат, просив стягнути з відповідачів на користь позивачів судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60коп., витрати по проведенню будівельно-технічної експертизи вартості матеріального збитку пошкоджень у розмірі 8 000грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000грн.

Відповідачі позовні вимоги не визнали. 27.03.2023р. представником відповідачів адвокатом Бартош-Стрельниковою Т.М. (діє на підставі ордерів від 27.03.2023р. а.с. № 74-76) в порядку сат. 178 ЦПК України подано відзив на позов, в якому представник відповідачів вважав позовні вимоги необґрунтованими, посилаючись на те, що акт про залиття від 06.12.2022р. не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди, оскільки не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудованих територій, оскільки в ньому не зазначені прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди, поверх, форма власності, характер залиття, завдана матеріальна шкода, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Звертала увагу суду, що сходова клітка входить до зони відповідальності управляючої компанії «Жилсервіс-14» та не може бути предметом спору у даному позові. Крім того, зазначила, що висновок експерта №7 також не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди, виходячи з того, що експерт не має повноважень проводити відповідну експертизу, оскільки його свідоцтва №1656 та №1903 були дійсні до 10.02.2020р. та до 18.10.2020р. (відповідно), їх фотокопії мають дуже низьку якість, як і фото таблиця дослідження, що повністю унеможливлює її використання та не підтверджує заявлений розмір понесених витрат. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідачів вважає, що вона не підлягає відшкодуванню, оскільки позивачами не надано будь-якого доказу про факт заподіяння їм моральної шкоди. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. № 68-73).

17.04.2023р. представником позивачів у відповідності до положень ст. 179 ЦПК України подана відповідь на відзив, по тексту якої він повністю заперечує проти доводів представника відповідачів, викладених у відзиві. Представник позивачів вважає, що наведені представником відповідачів заперечення є необґрунтованими. Зазначає, що акт про залиття від 06.12.2022р. є таким, що повністю відповідає як за змістом, так і за формою Додатку 4 до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Також зазначає, що всі заперечення представника відповідачів щодо неможливості застосування висновку експертного дослідження в якості доказу є помилковими та такими, що не відповідають особливостям цивільного процесу. Крім того, звертає увагу суду, що позивачам заподіяна моральна шкода, оскільки було порушено право власників на користування відремонтованою квартирою, вони мали незручності у користуванні пошкодженою квартирою, а також зазнали фізичних і моральних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою відповідачів та через те, що витрачали час та зусилля для відновлення попереднього стану квартири. Таким чином, для відновлення життєвих сил та психологічної рівноваги позивачів, розумним та співрозмірним є стягнення з відповідачів моральної шкоди у вигляді грошової компенсації у розмірі 5 000 грн. (а.с. №83-96).

22.05.2023р. до суду у відповідності до положень ст. 180 ЦПК України надійшли заперечення представника відповідачів на відповідь на відзив, відповідно до яких твердження представника позивачів вважалися безпідставними. Зверталася увагу суду на те, що не надано жодних переконливих доказів щодо відзиву на позовну заяву. Акт про залиття від 06.12.2022р. не відповідає за формою та змістом Додатку 4 до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Також позивачами так і не надано копій документів, підтверджуючих повноваження судового експерта. Просила відмовити в задоволенні позову (а.с. №105-107).

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам у сукупності з наявними письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 13.10.1997р. та копією договору дарування від 20.03.2018р. (а.с. № 28-29).

Відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №321611811 від 01.02.2023р., яка отримана представником позивачів (а.с.№ 10-12).

04.12.2022р. внаслідок прориву шлангу водонагрівача у коморі квартири АДРЕСА_3 , що на праві власності належить відповідачам, відбулося залиття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачам.

Позивачами в якості доказу нанесених збитків саме з боку відповідачів надано акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), який було складено 06.12.2022р. комісією КП «Жилсервіс-14» ДМР та під підпис ознайомлено із мешканцями вказаних квартир (а.с. № 34зв).

Згідно висновку експерта №7 від 30.01.2023р., складеного за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, станом на 08.12.2022р. найбільш ймовірна вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт по усуненню матеріальної шкоди у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 , що була завдана залиттям внаслідок аварії, яка трапилася у квартирі АДРЕСА_3 , що знаходиться на 5-му поверсі цього ж будинку, тобто над об`єктом дослідження, складає 17 425 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 2 904 грн.

Крім того, сума відновлювальних робіт по усуненню плям на стіні і стелі після залиття в сходовій клітині в мінімальних об`ємах над вхідними дверима у квартиру АДРЕСА_4 для покращення естетичного виду входу до квартири з новими вхідними дверима, складає 3 350 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 558 грн. (а.с. № 20-24).

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1992р. № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 22.07.2019р. у справі №236/780/16-ц, провадження №61-34112св18).

Згідно із частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Посилання відповідачів на те, що акт від 06.12.2022р. не відповідає вимогам чинного законодавства є безпідставними, виходячи з наступного.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що ц разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту від 06.12.2022р. він відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому зазначено звідки відбулося залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому цей акт може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачами не спростовані.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна зі сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. принципу справедливості розгляду справи судом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 , відбулось з розташованої на етаж вище квартири АДРЕСА_3 , що підтверджено актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 06.12.2022р., який не скасований, ніким не оспорений та є дійсним.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачам шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Отже, судовим розглядом підтверджено обставини вини відповідачів у залитті квартири, а отже останні на підставі ст.ст. 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, мають відшкодувати позивачам матеріальну шкоду, спричинену залиттям, оскільки не довели, що шкода завдана не з їх вини.

Як вбачається із висновку експерта №7 від 30.01.2023р., складеного за результатами проведення будівельно-технічного дослідження судовим експертом Рибкіним В.П., станом на 08.12.2022р. найбільш ймовірна вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт по усуненню матеріальної шкоди у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 , що була завдана залиттям внаслідок аварії, яка трапилася у квартирі АДРЕСА_3 , що знаходиться на 5-му поверсі цього ж будинку, тобто над об`єктом дослідження, складає 17 425 грн., сума відновлювальних робіт по усуненню плям на стіні і стелі після залиття в сходовій клітині в мінімальних об`ємах над вхідними дверима у квартиру АДРЕСА_4 для покращення естетичного виду входу до квартири з новими вхідними дверима - 3 350 грн., що разом складає 20 775 грн.

Враховуючи, що позивачі довели розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів та причинний зв`язок між ними, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям, суму шкоди у загальному розмірі 20 775 грн.

При цьому, суд вважає безпідставними та надуманими доводи представника відповідачів щодо того, що сходова клітина входить до зони відповідальності управляючої компанії КП «Жилсервіс-14» та не може бути предметом спору у даному позові, оскільки вказане ні чим не підтверджено. Між тим, як встановлено судом, внаслідок залиття, що трапилось з вини відповідачів, були пошкоджені вхідні двері у квартиру позивачів, а також стіна і стеля над їх квартирою, що не позбавляє позивачів права проведення відновлювальних робіт по усуненню наслідків залиття на сходовій клітині.

До того ж, у суду немає підстав вважати висновок експерта неналежним або недопустимим доказом, оскільки такий передбачений чинним законодавством, отриманий у спосіб визначений законом та має безпосереднє відношення до справи, повноваження експерта підтверджені належним свідоцтвами №1656 та №1903, термін дії яких продовжений до 14.12.2023р. (а.с. №56зв).

Поза увагою суду не можна залишити той факт, що ні відповідачі, ні їх представник, у відзиві на позов чи будь-яких письмових поясненнях, не висловили жодних зауважень щодо причини залиття квартири АДРЕСА_1 , внаслідок якої завдано шкоди квартирі позивачів, а саме те, що був прорив шлангу водонагрівача у коморі квартири відповідачів.

Заперечення сторони відповідачів носять формальний характер та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні обґрунтованих та правомірних вимог позивачів.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка завдана залиттям квартири, суд зазначає наступне.

Розглядаючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду від 14.07.2020р. у справі № 460/1061/19 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 цієї постанови згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що винні дії відповідачів спричинили позивачам душевні страждання, викликані пошкодженням належного їм майна. Така моральна шкода виразилася в негативних емоціях для позивачів та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Втім, суд вважає, що сума, в яку оцінили для себе моральну шкоду позивачі - 5 000грн., є завищеною та такою, що не відповідає ступеню та характеру моральних страждань.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід стягнути 2 000грн.

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню в частині відшкодування матеріальної шкоди та частковому задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивачів вартості проведеного експертного дослідження у розмірі 8 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень ч. 5-6 ст. 139 ЦПК України витрати на оплату послуг експерта стягуються відповідно до правил розподілу судових витрат. Розмір встановлюється на підставі договорів, рахунків та інше.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, що стосується відшкодування витрат, понесених позивачами за проведену експертизу, то в цій частині позивачами надано квитанцію до касового ордеру №1 від 08.12.2022р. (а.с. 59), зі змісту якої вбачається факт оплати ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_7 (судовий експерт) 8 000 грн. За проведення експертного дослідження згідно договору про надання послуг від 08.12.2022р. (а.с. №58, 59).

Отже, стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають витрати проведеного експертного дослідження у розмірі 8 000 грн.

Щодо вимог про стягнення правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. по справі № 755/9215/15-ц.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014р. (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.01.2021р. у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що позивачам правничу допомогу надавав адвокат Дрозд Р.Ю., відповідно до угод про надання юридичних послуг від 22.12.2022р. № 79/2021 та 23.12.2022р. № 33/2022 (а.с. № 16-17, 13-14).

За результатами розгляду даної цивільної справи адвокатом Дрозд Р.Ю. заявлено до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Верховного Суду від 01.02.2023р. у справі №160/19098/21 зазначено наступне: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо».

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021р. у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно квитанцій, наявних в матеріалах справи, позивачами на правничу допомогу було сплачено 3 000 грн., відповідно до складених адвокатом рахунків (а.с. №102, 104).

Так, зі змісту рахунку №1809 від 01.02.2023р. вбачається, що адвокатом на виконання умов договору були надані наступні послуги:

-подача документів до суду 300 грн.;

-відправка документів/доказів учасникам справи до двух адресатів 200 грн.;

-підготовка позовної заяви у цивільній справі, одна позовна вимога 1 000 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_3 від 21.03.2023р., відповідно до якої остання самостійно отримала в суді копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, а також отримала два пакети документів для вручення іншим відповідачам (а.с. №66).

Таким чином, позивачами не підтверджено понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200 грн. на відправку документів/доказів учасникам справи до двух адресатів, зазначених у рахунку №1809 від 01.02.2023р. (а.с. №101).

Зі змісту рахунку №2147 від 11.04.2023р. вбачається, що адвокатом на виконання умов договору були надані наступні послуги:

- подача документів до суду 300 грн.;

- відправка документів/доказів учасникам справи кожний наступний адресат 100 грн.;

- відправка документів/доказів учасникам справи до двух адресатів 200 грн.;

- підготовка відзиву/пояснення/відповідь на відзив 900 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідь на відзив від 17.04.2023р. було сформовано представником позивачів в системі «Електронний суд», а також направленно відповідачам на їх електронну адресу (а.с. №83, 98), шо виключає понесення позивачами витрат на подачу документів до суду та їх відправку учасникам справи.

Таким чином, позивачами не підтверджено понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн., зазначених у рахунку №2147 від 11.04.2023р. (а.с. №103).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивачів про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., разом з тим, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачів правничу допомогу у розмірі 2 200 грн., який підтверджений належними доказами.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідачів на користь позивачів слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору (1 073грн.60коп. - а.с. № 2) пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 948грн. 64коп. (22 775 грн. х 1 073грн.60коп. : 25 775 грн. = 948грн. 64коп.).

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 22, 386, 1166, 1192 ЦК України, п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, керуючись ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири 20 775 грн., а саме по 6 925грн. з кожного відповідача та відповідно по 10 387 грн. 50 коп. на користь кожного позивача.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири 2 000 грн., а саме по 666 грн. 67 коп. з кожного відповідача та відповідно по 1 000 грн. на користь кожного позивача.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті вартості проведеного експертного дослідження у розмірі 8 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 948 грн. 64 коп., а саме по 316 грн. 21 коп. з кожного відповідача та відповідно по 474 грн. 32 коп. на користь кожного позивача.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 200 грн., а саме по 733 грн.33 коп. з кожного відповідача та відповідно по 1 100 грн. на користь кожного позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.