Справа № 438/180/23
Провадження 2/438/134/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 травня 2023 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Валькович Г.К.,

представника позивача адвоката Ловінської С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі з 29 листопада 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , в них з відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . 03 листопада 2016 року Бориславським міським судом Львівської області з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 30% від частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. 27 вересня 2017 року рішенням Бориславського міського суду Львівської області було збільшене розмір аліментів та вирішено стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , аліменти у розмірі 30% частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Зазначає, що після 2017 року його матеріальне становище змінилося, він став хворіти, переніс операцію, а також на його утриманні перебуває його матір, яка з ним спільно проживає, та потребує значних коштів на лікування, оскільки перенесла безліч операцій у зв`язку із виявленою онкохворобою. З огляду на зазначені обставини, просив суд врахувати, наявність у нього на утриманні непрацездатної важкохворої матері, а також, враховуючи те, що він сам хворіє, вважає, що є зміна сімейного становища та погіршення матеріального становища його як батька дитини, і є підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , з 1/3 всіх видів заробітку на 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини до досягнення ним повноліття.

Ухвалою судді від 14 лютого 2023 року відкрито провадження справі за правила загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, з огляду на те, що її та позивача син ОСОБА_3 хворіє цукровим діабетом першого типу (існулінозалежний), що підтверджується копією медичного висновку №58 від 01 листопада 2022 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 , в якого наявне захворювання: цукровий діабет І типу (а.с.40), копією витягу з медичної карти стаціонарного хворого №5667/3031 з якого вбачається, що ОСОБА_7 діагностовано цукровий діабет, типу 1 (інсулінозалежний) (а.с.52). Сину потрібне постійне медичне обстеження і підтримка його здоров`я. Заперечила доводи позивача щодо перенесення ним операції, оскільки позивачем до позовної заяви на підтвердження операційного втручання надано лише копію епікризу виписки ТзОВ Медичний центр, в якій зазначено, що дата поступлення пацієнта 29.06.2021, а дата виписки 30.06.2021, після операції загальний стан пацієнта близький до задовільного, більше ніяких документів про перебіг своєї хвороби позивач не подав. Щодо доводів позивача, що на його утриманні перебуває матір з другою групою інвалідності, то вона від держави отримує щомісячну грошову допомогу, крім цього під час розгляду справи №438/1751/21 мати позивача ОСОБА_8 додала до матеріалів справи характеристику з місця роботи, що свідчить про те, що остання працевлаштована та отримує заробітну плату.

В судове засідання з`явилась представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ловінська С.С., яка просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки позивач проживає разом з матір`ю, яка перебуває на його утриманні, позивач на даний час не працює, тобто наразі його матеріальний сан погіршився.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без її участі, у зв`язку з тим, що вона має на утриманні сина з інвалідністю, який потребує постійного нагляду. Позовні вимоги не визнала.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, зокрема сімейних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2014 року по 03 листопада 2016 рік. Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області (а.с.10).

03 листопада 2016 року Бориславським міським судовим Львівської області вирішено стягнути з позивача на користь відповідачки на утримання неновітнього сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 30% від частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згодом рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 27 вересня 2017 року збільшено розмір аліментів та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , у розмірі 30% частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.8-9).

Позивач зазначає, що після 2017 року його матеріальне становище змінилося, він став хворіти, переніс операцію, на підтвердження чого подав копію епікризу виписку №215 ТзОВ Медичний центр, з якої встановлено, що позивач поступив на лікування 29.06.2021 та виписався 30.06.2021, останньому діагностовано: ушкодження передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу. Передня нестабільність лівого колінного суглобу. Комбіноване ушкодження загального рогу та тіла медіального меніска лівого колінного суглобу. Блок лівого колінного суглобу. Хондромаляція медіального виростка лівої стегнової кістки 1-2 ст. Больовий синдром (а.с.18).

Крім цього, ОСОБА_1 не надав жодних доказів погіршення його здоров`я та майнового стану з 2017 роком. Його сімейний стан не змінився, він не одружувався, на утриманні інших дітей не має, стан здоров`я добрий, а з епікризу виписки №215 ТзОВ Медичний центр встановлено, що загальний стан близький до задовільного.

Щодо доводів позивача про те, що він проживає разом із своєю матір`ю, ОСОБА_9 , яка перебуває на його утриманні та є інвалідом другої групи загального захворювання, та потребує постійного лікування, оскільки вона є онкохворою. Станом на теперішній час вона перенесла безліч операцій, та їй надалі необхідне хірургічне втручання та хіміотерапія, лікування, на підтвердження зазначеного надав: копію витягу з медичної карти стаціонарного хворого №3800 від 29.06.2021 (а.с.11), виданого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , копію виписки з історії хвороби №150906 за 2015 рік (а.с.12), копію медичного заключення від 25.09.2020 (а.с.13), копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого виданого на ім`я ОСОБА_9 (а.с.14), копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого у КНП ЛОР ЛОРЛДЦ (а.с.15), копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого №351 (а.с.16).

Однак, надані докази позивачем не підтверджують, що на позивача ОСОБА_1 покладено обов`язок щодо матеріального утримання матері ОСОБА_8 , а саме лише спільне проживання не свідчить про наявність такого обов`язку.

Крім цього, утримання позивачем своєї матері, яка є особою з інвалідністю та отримує від держави пенсію, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , не є тією обставиною, яка дає підстави для зменшення розміру аліментів.

Отже позивачем не надано жодних доказів існування інших обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Вимога позивача про зменшення розміру аліментів з 30 % від частини заробітку (доходу) позивача на частину, не забезпечуватиме реалізацію прав дитини на достатній рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку. При цьому суд бере до уваги, що дитина потребує постійного лікування, оскільки є інвалідом дитинства.

Європейський суд з прав людини вказав ,що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04,§ 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За вказаних обставин, зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового становища повивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою та суперечитиме її інтересам. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 вересня 2021 року в справі № 554/3355/20.

Враховуючи наведене, суд вважає, що зменшення розміру аліментів з 30% частини від усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, не призведе до покладення надмірного тягаря на платника аліментів та відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2023.

Суддя О.Б. Хемич