Справа №464/1208/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2023 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Сливка І.П.
за участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про відшкодування моральної шкоди.
В судовому засіданні позивач та його представник адвокат позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Лазорко І.І. в судовому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу.
Представник відповідача Львівської обласної прокуратури Яворський Я.Т. в судовому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника відповідача неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником відповідача відсутня, оскільки надіслано відзив на позовну заяву, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Суд, всебічно та повно перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, представлені та добуті докази, матеріали самого кримінального провадження, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року у справі № 463/5252/22 пр.№ 2-а/464/98/22 постанови серії РАП № 507101991 від 08 квітня 2022 року та серії РАП № 509119868 від 11 квітня 2022 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу скасовано, а справи про адміністративні правопорушення відносно мене за ч.1 ст. 152-1 КУпАП закрито.
Позивач зазначає, що в результаті зазначених неправомірних дій відбулись суттєві та неприємні зміни у його житті, зокрема вказує, що безпідставне притягнення його до відповідальності працівниками відповідача призвело до нервування та переживання, оскільки позивач є особою з інвалідністю 2 групи пожиттєво, що завдало йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, пережитими у зв`язку із самим фактом притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв; душевними стражданнями, пережитими внаслідок відвідування судових інстанцій; душевними стражданнями внаслідок постійного стресу; душевними стражданнями у зв`язку з приниженням честі та гідності як пенсіонера та особи з інвалідністю 2 групи.
Так, оцінюючи можливість реалізації позивачем свого права на відшкодування моральної шкоди внаслідок його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, суд звертає увагу на наступне.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що:
«У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку органу будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Аналогічне твердження міститься у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20.
Суд вважає, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, постанови, отримання пояснень та інше).
Таким чином, факт закриття справ про адміністративне правопорушення за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що ці постанови складені щодо позивача незаконно, що спричинило йому моральну шкоду.
На підставі наведеного, суд призходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав ОСОБА_1 , суд враховує, що внаслідок незаконних дій уповноваженої особи відповідача, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення зазнав душевних страждань пережитих внаслідок відвідування судових інстанцій; душевних страждань внаслідок постійного стресу; душевних страждань у зв`язку із приниженням його честі та гідності, як пенсіонера, інваліда 2 групи.
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди і такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості та є адекватним нанесеній моральній шкоді.
Таким чином, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 23, 1174 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд
позов задоволити частково.
Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 22.05.2023.

Суддя І.Р.Волоско