Справа №751/6835/23
Провадження №2/751/1382/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 листопада 2023 р. місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняКурган В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу № 751/6835/23
за позовомОСОБА_1
до відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_3
про третя особа визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради
учасники справи та представники:
позивачка представник позивача адвокат не з`явилась Левошко Я. В.
відповідачі представник третьої особи не з`явились не з`явився ВСТ

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що їй відповідно до договору дарування будинку №1-530 від 05.03.2005 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Окрім неї за вказаною адресою зареєстровані два її сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 не проживає за вказаною адресою з 2016 року, перебуває в Канаді, та як їй відомо, подав документи на отримання громадянства Канади. ОСОБА_6 не проживає за вказаною адресою з 2018 року, місце його перебування невідоме, він взагалі розірвав будь-які контакт з родиною. Особистих речей відповідачів у будинку немає, у сплаті обов`язкових комунальних платежів та у здійсненні інших витрат по будинку вони участі не приймають, весь тягар по витратах лежить на позивачі. Той факт, що відповідачі зареєстровані в будинку, призводить до того, що позивачка змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачів, позивач не може скористатись субсидією по оплаті комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка та її представник адвокат Левошко Я. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, представником позивача подано заяву про винесення заочного рішення.

Третя особа - Управління адміністративних послуг ЧМР свого представника в судове засідання не направило, надано клопотання про проведення розгляду справи за відсутністю представника цієї установи.

Відповідачі в судове засідання 16.10.2023 та 22.11.2023 не з`явились, за місцем реєстрації судові виклики та повідомлення не отримують, при поверненні рекомендованого поштового відправлення співробітником «Укрпошти» зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні за вказаною адресою.

На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та свідка, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до договору дарування від 05.03.2005, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване в порядку, який діяв на час укладення договору дарування (а.с. 11, 12).

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 27.06.2023 № 4981 в АДРЕСА_1 , зареєстровані: позивач ОСОБА_1 з 23.03.2005, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 23.03.2005, а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 12.12.2007 року (а.с. 21).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.08.2023 №2-355/08/23, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до акту сусідів про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.08.2023 року, фактично за місцем реєстрації не проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2016 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2018 року (а.с. 27). Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , приблизно 5-6 років, а ОСОБА_5 7-8 років, поїхав за кордон. Жодного з них вона з того часу за місцем проживання ОСОБА_1 не бачила.

Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадян, які відсутні за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України.

Нормами ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство.

Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В суді встановлено, що відповідачі є членами сім`ї власника житлового приміщення, однак з власником житлового приміщення спільно не проживають, спільне проживання та ведення спільного господарства з членом сім`ї власника житлового приміщення припинилось більш ніж п`ять років тому.

В обґрунтування свого висновку про задоволення позовних вимог суд вважає за можливе послатися на праві позиції Верховного суду, які прийняті за результатами розгляду справи про захист прав власника житлового приміщення. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 жовтня 2020 року у справа № 447/455/17 зазначила, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

На думку суду, відповідачі втратили право користування належним позивачу житловим приміщенням, оскільки добровільно відмовилися від проживання в житловому приміщенні, і їх відсутність за місцем реєстрації триває понад один рік.

Факт непроживання відповідачів у спірному будинку з 2016 та 2018 року відповідно, підтверджений належними та допустимими доказами. Судом також було встановлена відсутність відомостей про створення позивачем буд-яких перешкод у користуванні відповідачами спірним будинком. Водночас, висновок суду про втрату права користування відповідачами спірним житлом відповідає вимозі пропорційності у переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Європейської конвенція з прав людини, з огляду на те, що позивач, у зв`язку з реєстраціїєю проживання відповідачів у спірному будинку, позбавлений можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Вимог про відшкодування з відповідачів судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв`язку з чим, керуючись ст.13 ЦПК України, яка визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не стягує та не повертає судовий збір.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 280 -188, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 30.11.2023.

Суддя А. С. Лібстер