Справа № 463/7127/22 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/750/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», у якому просив суд визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 18.08.2021 року між позивачем та ТзОВ «Везем Шиппінг», та стягнути з ТзОВ «Везем Шиппінг» на користь позивача 192 939 грн. 49 коп. сплаченого авансу, 32 062 грн. 65 коп. інфляційних втрат, 683 618 грн. 53 коп. пені, а всього 908 620 грн. 67 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач 18.08.2021 року уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу (в подальшому «Попередній договір»), за умовами якого сторони зобов`язались укласти основний договір до 31.12.2021 року, а в якості плати за автомобіль на рахунок відповідача було перераховано 192 939 грн. 49 коп. В подальшому позивачу стало очевидним те, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати йому послуги з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення і не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу. Тим самим він ввів позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме: його належності відповідачу та поставки в майбутньому, а тому просив визнати попередній договір недійним та стягнути з відповідача сплачені кошти, пеню, обраховану відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та інфляційні втрати (а.с. 1-9).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 104-107).

Дане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права (а.с. 112-117).

Апелянт, будучи своєчасно належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 29.05.2023 року (а.с. 127, 128, 130), в судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними міститься роз`яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач Попередній договір просить визнати недійсним з підстав, що передбачені статтею 230 ЦК України, тобто: як такий, що вчинений під впливом обману.

Оспорюючи Попередній договір, позивач у позовній заяві зазнає, що «Відповідач ввів Позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку Позивач не погодився б. Відповідач ввів Позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який Позивач бажав придбати, а саме його наявності, належності Відповідачу та поставки в майбутньому» (а.с. 4).

Частиною 1 статті 230 ЦК України встановлено, що у випадку, коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто, при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину. При цьому обман (як у вигляді активної поведінки другої сторони правочину, так і у вигляді замовчування нею обставин, що можуть перешкодити вчиненню правочину) може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін тощо.

При цьому спонукати потерпілого до вчинення правочину повинна саме друга сторона правочину, оскільки обман зі сторони третьої сторони за власною ініціативою не може слугувати правовою підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом обману.

У пункті 20 вище згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 міститься роз`яснення про те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчинення нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Як вбачається зі змісту Попереднього договору, укладеного 18 серпня 2021 року, предмет цього договору (транспортний засіб) мав належати відповідачу саме на момент укладення Основного договору, який мав бути укладеним до 31 грудня 2021 року (пункти 1.1, 1.2 та 1.3 Попереднього договору).

Тобто, на момент укладення Попереднього договору (18 серпня 2021 року) відповідач міг і не бути власником транспортного засобу, як предмету цього договору, а тому не міг «вводити Позивача в оману стосовно … наявності, належності Відповідачу» цього транспортного засобу, оскільки брав на себе зобов`язання поставити його позивачу лише в майбутньому.

В той же час, ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять доводів стосовно того, в який саме спосіб відповідач ввів в оману позивача: які саме відомості, що не відповідають дійсності, він повідомив позивачу під час укладення Попереднього договору чи які саме обставини, що мали істотне значення для Попереднього договору, відповідач не повідомив позивача.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не наведено та не надано належних та допустимих доказів того, що Попередній договір 18 серпня 2021 року ним вчинявся під впливом обману з боку відповідача, тобто не доведено обставин, на які позивач посилався як на підставу своєї вимоги про визнання недійсним Попереднього договору з підстав, що передбачені статтею 230 ЦК України.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 лютого 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 29 травня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.