Справа № 352/308/23
Провадження № 2/352/265/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Гребінника В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача-адвоката Мули Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовом Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди у порядку регресу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення майнової шкоди у порядку регресу у розмірі 50716,79 грн та судових витрат в сумі 2684 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно наказу начальника Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 31.10.2018 № 211 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом начальника Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку від 31.10.2018 №14-РС на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку, з 31 жовтня 2018 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та на всі види забезпечення з посадовим окладом 2640 грн на місяць. 11.06.2020 о 08 год 45 хв відповідач, керуючи автомобілем «УАЗ-43151», н.з. НОМЕР_1 у порушення п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Фольксваген Пассат», н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті чого даний транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.07.2020 у справі №344/7647/20 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Дану ДТП відповідач вчинив під час виконання трудових обов`язків та перебування у трудових відносинах (під час проходження військової служби) з позивачем. Відповідач з 28.03.2022 виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та убув для подальшого проходження військової служби у м. Івано-Франківськ. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.04.2022 по справі № 921/27/22, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2022, з Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України стягнуто відшкодування в порядку регресу в сумі 47164,59 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. На виконання судового рішення 22.11.2022 позивачем відшкодовано МТСБУ 50716,79 грн за шкоду, завдану відповідачем ОСОБА_2 . Таким чином, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача з моменту відшкодування на користь МТСБУ шкоди.

Представником відповідача 28.03.2023 подано відзив на позовну заяву, в якому вважає, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки позивач не виконав своїх обов`язків щодо договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, надав останньому транспортний засіб, який ймовірно був несправний. Такі дії позивача можна вважати бездіяльністю в результаті якої сталось ДТП. Крім того, не проведено службове розслідування з даного приводу. Просила в позові відмовити.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2023 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що 11.06.2020 о 08 год 45 хв в м. Івано-Франківську по вул. Ребета,3, водій ОСОБА_2 , у порушення вимог п.2.3(б), 12.1, 13.1 ПДР України, керуючи транспортним засобом марки «УАЗ 3151» н.з. НОМЕР_1 , що належить Тернопільському зональному відділу Військової служби правопорядку, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , після чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Пежо» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , які рухались попереду, внаслідок ДТП всі автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.07.2020, яка набрала законної сили 21.07.2020, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.12-13).

Згідно витягу із наказу начальника Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 31.10.2018 № 211 солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 31.10.2018 №14-РС на посаду стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку, з 31 жовтня 2018 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та на всі види забезпечення з посадовим окладом 2640 грн на місяць (а.с.9).

Згідно витягу із наказу начальника Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 28.03.2022 №77, старшого солдата ОСОБА_2 , старшого стрільця групи відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 28.03.2022 №5-РС на посаду старшого стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби- АДРЕСА_1 (а.с.11).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.04.2022 у справі № 921/27/22, яке згідно постанови Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 залишено без змін, стягнуто з Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування у розмірі 47164,59 грн, 1282,20 грн витрат на встановлення розміру збитку та збір документів, 2270 грн в повернення сплаченого судового збору (а.с. 14-20, 21-29).

Даним рішенням також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з Тернопільським зональним відділом Військової служби правопорядку (контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадових осіб рядового складу).

Позивач стверджує, а представником відповідача не заперечується, що транспортний засіб, яким заподіяно шкоду, не є забезпеченим, тобто власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно із ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановлені рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.04.2022 вищевказані обставини не потребують доказування.

Державною казначейською службою України 22.11.2022 було проведено безспірне списання коштів на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в сумі 50716,79 грн згідно наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/27/22 від 11.08.2022, що підтверджується відповідною випискою від 23.11.2022 (а.с. 30).

Відшкодування шкоди з Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку відбулося на підставі ст. 1172 ЦК України, згідно з якою відповідальність за завдану працівником шкоду несе юридична особа.

Отже, правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане з регресною вимогою.

Судом прийнято до уваги, що правовідносини між сторонами у справі, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок завдання шкоди. У цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій особи військовослужбовця, тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби. Неправомірність дій особи, у тому числі, була предметом судової оцінки у господарській справі № 921/27/22. Отже, предметом розгляду у цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки відповідач на час ДТП, у результаті якої було завдано матеріальної шкоди, був військовослужбовцем, проходив службу у Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку, застосуванню підлягають спеціальні норми, визначені Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», чинним на час виникнення у позивача права регресної вимоги до відповідача і встановлення наявності/відсутності підстав для матеріальної відповідальності відповідача.

Так, Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Судом не вставлено обставин, визначених ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», що виключали б матеріальну відповідальність відповідача.

Розмір матеріальної відповідальності винної особи за завдану шкоду залежить від виду такої відповідальності повна, підвищена чи обмежена.

Випадки повної та підвищеної матеріальної відповідальності регламентовані ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Однак, судом не встановлено обставин, які на підставі положень ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» давали б підстави для висновку про можливість покладення на відповідача повної та підвищеної матеріальної відповідальності за завдану шкоду.

В даному випадку, на відповідача за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність; розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Отже, суд прийшов до висновку, що відповідач повинен нести матеріальну відповідальність за завдання з його вини шкоди третім особам, яку відшкодовано позивачем на підставі судового рішення, однак обмежену - не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, розмір якої визначається станом на день притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, тобто на момент ухвалення судового рішення у даній справі.

Станом на 25.05.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» становить 2684 гривень.

Таким чином, відповідач за завдану ним з необережності шкоду не може нести відповідальність більше ніж у сумі 40260, 00 грн (2684 грн х 15).

Покладення на відповідача матеріальної відповідальності в розмірі, визначеному позивачем, не відповідає вимогам Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» і ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Добровільно відповідач ОСОБА_2 завдану ним шкоду не відшкодував.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що регресну вимогу позивачем пред`явлено протягом встановленого чинним законодавством строку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача в порядку регресу відшкодування заподіяної шкоди в сумі 40260 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 684 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 87 від 13.02.2023 (а.с. 5)

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2130,56 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (79,38 %).

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі наведеного, відповідно до ст.12,15,16,1191 ЦК України, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди у порядку регресу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку вартість виплаченого відшкодування заподіяної шкоди в порядку регресу в розмірі 40260 (сорок тисяч двісті шістдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку судовий збір в розмірі 2130 (дві тисячі сто тридцять) грн 56 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку, вул. Дубовецька,1, м. Тернопіль, .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 26.05.2023.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ