ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 631/1011/23

провадження № 22-ц/818/1906/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій», ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 серпня 2023 року, постановлену суддею Трояновською Т.М., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 серпня 2023 року в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його заяви про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки відповідачами по справі порушено його переважного права покупця, він звернувся до суду із позовом про переведення права та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу. При цьому, за наслідками переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу він стане стороною договору купівлі-продажу та отримає можливість набути право власності на спірне приміщення відповідно до його умов. Між тим, подальше відчуження спірного майна істотно ускладнить або унеможливить захист його прав та задоволення позову у відповідній редакції, адже виникне потреба витребувати спірне майно у інших осіб, що зумовить інші судові провадження та втягне у цей спір можливо добросовісного набувача, що є недопустимим.

Звертає увагу на те, що на даний час відповідач 2 має можливість вільно відчужити та здійснювати будь-які дії щодо майна, яке є предметом спору, що в свою чергу ускладнить чи унеможливить ефективний судовий захист його порушеного права та призведе до необхідності залучення інших осіб до участі у справі, подання нових позовів тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що договір оренди нежитлового приміщення не передбачав переважного права позивача на викуп об`єкта оренди, у зв`язку з чим права та інтереси позивача не є порушеними, а отже не підлягають захисту судом.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Харківське підприємство автобусних станцій», в особі представника Кавун І.О., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що визначений позивачем спосіб захисту не направлений на реальне забезпечення виконання можливого рішення та не забезпечить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі не доведена заявником.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

При цьому процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Матеріали справи свідчать, що у серпні 2023 року ВОП ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, поданої одночасно із позовною заявою, у якій просив:

заборонити відчуження 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) до вирішення справи по суті;

заборонити будь-яким державним реєстраторам (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, чи іншим особам, уповноваженим вчиняти реєстраційні дії у вказаних реєстрах) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) до вирішення справи по суті.

В обгрунтування заяви зазначає, що ним до Нововодолазького районного суду Харківської області було подано позовну заяву до АТ «Харківське підприємство автобусних станцій», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О., відповідно до якої у прохальній частині ставиться питання про переведення на нього прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним між АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» та ОСОБА_2 , посвідченим 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. за реєстровим №3063, на 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Вказує, що 15 вересня 2020 року між ним та АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» було укладено договір оренди частини нежитлового приміщення №350 від 15 вересня 2020 року, за умовами якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування нежитлові приміщення, визначені у пункті 1.2. договору. Цільове призначення об`єкта оренди використання з метою здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, розміщені на 1 поверсі нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 140кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Строк договору до 31 серпня 2023 року включно.

Вказане приміщення є частиною нежитлової будівлі, а саме 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 205,3кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке належало АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» станом на час укладення договору оренди.

25 вересня 2020 року було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди, за якою визначено що об`єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем в користування орендарю не пізніше ніж «28» вересня 2020 року включно.

28 вересня 2020 року відповідач, АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» передав йому орендоване приміщення за актом приймання-передачі на підставі вказаного договору оренди, приступивши до його строкового користування. Протягом усього часу дії договору оренди він належно та добросовісно виконував усі свої обов`язки за договором оренди.

Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» відчужило нежитлове приміщення, частина якого ним орендувалася за договором оренди, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 19 травня 2023 року, проігнорувавши при цьому його переважне право на купівлю частини нежитлового приміщення, що орендувалася ним, що, у свою чергу, є підставою для звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Згідно даних з ЄДРСР ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року у справі №631/1012/23 було відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до АТ «Харківське підприємство автобусних станцій», ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу.

Відповідачі звертають увагу суду на те, що ФОП ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності винаймав у відповідача АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» лише частину спірної нежитлової будівлі - 682/1000частин, в той час, як предметом договору купівлі-продажу, укладеним 19 травня 2023 року між АТ «Харківське підприємство автобусних станцій» та ОСОБА_2 , є вся нежитлова будівля літ. «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі також звертають увагу на те, що ОСОБА_2 є ФОП, використовує спірне нерухоме майно для підприємницької діяльності, тому ця справа взагалі не підсудна Нововодолазькому районному суду Харківської області.

Колегія суддів позбавлена можливості на цій стадії процесу дати оцінку наведеним доводам.

Отже судом встановлено, що предметом спору є вимоги немайнового характеру про переведення на ФОП ОСОБА_1 прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, яке використовується останнім як ФОП для здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач має намір ухилятися від виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зокрема відчужити чи здійснити будь-які інші дії з вищевказаним нерухомим майно. Останній лише зауважує, що на даний час відповідач має можливість вільно розпоряджатися спірним нерухомим майном, без вказівки на будь-які конкретні даних, що само по собі не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно правової позиції викладеної у постанови Верховного Суду від 16 лютого 2023 року провадження № 61-12266ав22, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених процесуальним кодексом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова