Дата документу 28.11.2023 Справа № 334/5953/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5953/22 Головуючий у 1 інстанції: Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/1812/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
28 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,
У грудні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як отримувач пенсії по інвалід-ності інвалідності, яка була призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно виписки із акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 653314 від 27.02.2020, яка зберігається в пенсійній справі відповідача, термін інвалідності закінчився 30.09.2021р. На виконання вимог пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-IX від 13.04.2020, позивачем було продовжено виплату відповідачу пенсії по інвалідності до закінчення терміну дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19.
В жовтні 2021 року Головним управлінням зроблено запиту до КУ Обласний центр Медіко-соціальної експертизи ЗОР для з`ясування підтвердження продовження терміну або скасування групи інвалідності, на що надана відповідь, що ОСОБА_1 направлений до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпро. В січні 2022 року Головним управлінням вдруге зроблено запит до КУ Обласний центр Медіко-соціальної експертизи ЗОР для з`ясування підтвердження продовження терміну або скасування групи інвалідності, на що надана відповідь (вх. №1942/8 від 31.01.2022), що ОСОБА_1 було оглянуто, групу інвалідності не встановлено.
На підставі отриманої інформації Обласної МСЕК спеціалістом відділу з питань виплати пенсій військовослужбовцям та деяким іншим категоріям громадян була проведена перевірка правильності виплати пенсії ОСОБА_1 та встановлено факт переплати пенсії за період з 01.10.2021р. по 31.01.2022р. в сумі 25 552,23 грн.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини,що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, у тому числі зміну інвалідності та працевлаштування. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати пенсійним органам заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок ненадання пенсіонером цих відомостей, можуть бути повернуті добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.
Відповідачем позивача не повідомлено про зняття групи інвалідності, у зв`язку з чим йому продовжено сплату пенсії, а відтак виникла переплата пенсії у розмірі 25 552,23 грн., яка станом на 29.11.2022р. позивачу не відшкодована відповідачем. Таким чином, безпідставно набута відповідачем пенсія фактично є завданням шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України. Тому просить стягнути з відповідача суму надміру виплаченої пенсії в розмірі 25 552,23грн. як безпідставно отриману.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що безпідставно набута відповідачем пенсія фактично спричинила шкоду державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України. На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, що призвело до винесення незаконного, необґрунтованого та протиправного рішення з порушення норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються

судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як отримувач пенсії по інвалідності, яка була призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно виписки із акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 653314 від 27.02.2020, яка зберігається в пенсійній справі відповідача, термін інвалідності закінчився 30.09.2021 року.

На виконання вимог пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-IX від 13.04.2020, позивачем було продовжено виплату відповідачу пенсії по інвалідності до закінчення терміну дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19.

В жовтні 2021 року Головним управлінням зроблено запит до КУ Обласний центр Медіко-соціальної експертизи ЗОР для з`ясування підтвердження продовження терміну або скасування групи інвалідності, на що надана відповідь, що ОСОБА_1 направлений до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпро. В січні 2022 року Головним управлінням вдруге зроблено запит до КУ Обласний центр Медіко-соціальної експертизи ЗОР для з`ясування підтвердження продовження терміну або скасування групи інвалідності, на що надана відповідь (вх. №1942/8 від 31.01.2022), що ОСОБА_1 було оглянуто, групу інвалідності не встановлено.

На підставі отриманої інформації Обласної МСЕК спеціалістом відділу з питань виплати пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян була проведена перевірка правильності виплати пенсії ОСОБА_1 та встановлено факт переплати пенсії за період з 01.10.2021р. по 31.01.2022р. в сумі 25 552,23 грн.

Судом першої інстанції досліджено зміст рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.21 у справі № 280/6460/21, згідно з яким в червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.07.2020 № 5913-5742/С-02/8-0800/20

ОСОБА_1 , посиланням на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, повідомлено про те, що з усіх питань, які стосуються права на пенсію за вислугою років на умовах Закону, порядку її призначення та переліку необхідних документів необхідно звернутися до Міжрегіонального управління.

ОСОБА_1 , не погодившись з діями ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо не призначення пенсії за вислугу років, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.21 у справі № 280/6460/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Біленківська виправна колонія (№ 99)», Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не розгляду у встановленому порядку заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду по даній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.05.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.21 у справі № 280/6460/21 залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.21 у справі № 280/6460/21 без змін.

Після отримання копії постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.05.2022р., 05.07.2022 позивач знову звернувся до відповідача з заявою про виконання рішень суду.

Але листом ГУ ПФУ від 05.08.2022 № 7861-6677/С-02/8-0800/22 позивача було повідомлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 280/6460/21 на ГУ ПФУ не покладено зобов`язань щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років та повідомлено, тому ГУ ПФУ відмовлено у проведенні призначення позивачеві пенсії за вислугу років рішенням від 24.06.2022 № 2, яке направлено на поштову адресу листом від 02.08.2022 № 0800-0308/31402.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 знову повторно звернувся до суду з новим позовом ( справа № 280/4912/22)..

Судом досліджено також зміст рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.22 у справі № 280/4912/22, згідно з яким з 04.10.1995 по 22.01.1997 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 08.10.2002 по 02.10.2019 - в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, що підтверджується його трудовою книжкою та розрахунком вислуги років для призначення пенсії станом на 02 жовтня 2019 року. Згідно зазначених вище розрахунку та витягу з наказу начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» від 02.10.2019 № 188/ОС-19, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення становить: у календарному обчисленні: 18 (вісімнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 28 (двадцять вісім) днів; у пільговому обчисленні: 24 (двадцять чотири) роки 10 місяців 11 днів.

Також в тій справі встановлено, що згідно довідки до акту огляду МСЕК від 27 лю-

того 2020 серії 12 ААБ № 653314 позивача було визнано інвалідом третьої групи. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з проходженням служби. Черговий переогляд було призначено на 01.10.2021. На підставі подання про призначення пенсії від 28.10.2019 № 9411 позивачеві було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказану пенсію позивач отримував по 29.09.2021. На підставі консультативного висновку № 4747 від 29.10.2021, інвалідність позивачу продовжено не було, що підтверджується Довідкою МСЕК від 25.11.2021. Пенсійні виплати було припинено. У червні 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його на пенсію за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ. Але листом відповідача від 09.07.2020 позивачеві було відмовлено в задоволенні даної заяви, посилаючись на Постанову Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, та рекомендовано звернутися до Управління, в якому позивач раніше проходив службу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.22 у справі № 280/4912/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійною фонду України в Запорізькій області від 24.06.2022 № 2 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як такому, який має на день звільнення вислугу 24 роки 10 місяців 11 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з дати подання заяви про призначення пенсії, як такому, який має на день звільнення вислугу 24 роки 10 місяців 11 днів.

Суд першої інстанції при розгляді цієї цивільної справи ретельно дослідив обставини, встановлені у двох справах за адміністративними позовами ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій ПФУ щодо неправомірної відмови у переводі його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років. Та виснував, що протягом періоду, за який пенсійний фонд просить стягнути з відповідача переплачену пенсію по інвалідності, відповідач мав право на пенсію, але на інших підставах, яка за розміром має бути вищою, ніж сплачена, а також вказував, що за приписами ст. 1215 ЦК України не мається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пенсійних виплат, оскільки у діях відповідача не встановлено зловживань, а пенсійний орган не допускав помилки при розрахунку розміру пенсії.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, у тому числі зміну інвалідності на працевлаштування. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати пенсійним органам заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок ненадання пенсіонером цих відомостей, можуть бути повернуті добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

З досліджених судом документів вбачається, що відповідач в червні 2020 шляхом подання заяви про переведення його на пенсію за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ, повідомив органи пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії. Тож, позивачу було відомо про ці обставини, оскільки між сторонами відбувались тривали судові процеси з приводу пенсії, її виду та розміру.

Відповідно до ч.1ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно та зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

На правовідносини, які виникли між сторонами, поширюються положення ст.1215 ЦК України, зі змісту якої вбачається, що надмірно виплачені суми, у тому числі пенсії, повинні бути повернені, якщо їх виплата стала результатом рахункової помилки (наявність якої має бути доведена позивачем) або несумлінності одержувача.

Але обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи, не дають можливості для застосування положень ч. 1ст.1212 ЦК України з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Колегія, проаналізувавши встановлені судом вище наведені обставини, погод-жується з судом першої інстанції в тій частині, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача ОСОБА_1 , застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України.

При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене уст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07. 2014 року у справі № 6- 91 цс 14).

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не вірне тлумачення законодавства при здійсненні пенсійної виплати не є розрахунковою помилкою. Не є такою помилкою й дотримання позивачем пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-IX від 13.04.2020, який правомірно застосовано позивачем.

Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок стягнення надмірно сплаченої пенсії. Так, згідно з ч. 1ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання.

Тож, колегія суддів врахувавши зазначені правові норми, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено того, що надмірна сплата пенсійних коштів у розмірі 25 552,23 гривень відбулася з вини відповідача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18), який підтримано подальшою судовою практикою.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Між тим, в цій справі встановлено, що відповідач ще задовго до закінчення строку інвалідності звернувся до ПФУ з заявою про переведення його на інший вид пенсії, в чому йому було безпідставно відмовлено двічі, зокрема, й попри перше судове рішення про визнання цих дій неправомірними. Тобто, відповідач не взагалі не має права на пенсію у періоді, за який пенсійний орган стягує кошти в цій справі, а лише буде в подальшому отримувати інший вид пенсії, на що вказує останнє судове рішення в адміністративній справі 280/4912/22, у якій ГУ ПФУ зобов`язано призначити позивачу пенсію за вислугою років з дня звернення із заявою у червні 2020 року.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти до висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права спростовуються матеріалами справи.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, оскільки була відсутня розрахункова помилка зі сторони позивача та недобросовісність з боку відповідача.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми законів та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 28 листопада 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова