Провадження № 22-ц/824/3065/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Шевчук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», нею були розміщені вклади (строкові банківські вклади (депозити)): номер № НОМЕР_1 (мультивалютний на три місяці) від 05 жовтня 2012 року, в розмірі 1000 грн, з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних, № SAMDN4601 (стандарт на три місяці) від 13 листопада 2013 року, в розмірі 295165 грн та послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_2 (на строк 366 діб) від 29 квітня 2013 року, в розмірі 2956,93 грн з нарахуванням відсотків в розмірі 16% річних.

У зв`язку з анексією РФ АРК кошти на вказаних рахунках АТ КБ «Приватбанк» заблокував.

06 липня 2016 року вона звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про повернення грошових коштів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року, позов задоволено частково.

Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року в частині вирішення позову про стягнення з відповідача на її користь процентів, 3% річних та інфляційних втрат скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на її користь процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних та інфляційних втрат змінено.

29 жовтня 2021 року вона звернулась до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчих проваджень.

02 листопада 2021 року по виконавчим листам були відкриті 4 виконавчі провадження.

Кошти за цими виконавчими провадженнями були перераховані на її рахунок 17 листопада 2021 року.

Таким чином, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року було виконано лише 17 листопада 2021 року.

Таким чином, з відповідача на її користь підлягають стягненню 3 % річних за період з 01 січня 2017 року до 17 листопада 2021 року.

Вказувала також, що у зв`язку з недобросовісним виконанням банком своїх зобов`язань купівельна спроможність грошових коштів, розміщених позивачкою на рахунках зменшилась, що є підставою для стягнення з відповідача на її користь майнової шкоди в сумі 417 632 грн, що становить різницю між вартістю квартири, яку вона могла би придбати у 2014 році та станом на час перерахування відповідачем на її рахунок коштів за виконавчими листами.

Крім того, вказувала, що відповідач завдав їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 500 000 грн.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь кошти по рахунку № НОМЕР_3 в сумі 184585,87 грн, по вкладу НОМЕР_6 в сумі 625,36 грн, по вкладу послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_4 в сумі 1848,58 грн, майнову шкоду в сумі 417 632 грн, моральну шкоду в сумі 1 500 000 грн. Вказані кошти зарахувати на рахунок, що знаходиться в АТ «Райффайзен Банк».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року позов задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за вкладом № НОМЕР_1 від 05 жовтня 2012 року 90,08 гривень як 3% річних та 145,89 гривень - інфляційних втрат; за вкладом № SАМDN601 від 13 листопада 2013 року 26589,13 гривень як три проценти річних та 43061,98 гривень - інфляційних втрат; за вкладом послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_2 від 29 квітня 2013 року - 266,36 гривень як три проценти річних та 431,39 гривня інфляційних втрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволених вимог, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що він є неналежним відповідачем по справі, у зв`язку з передачею спірних договорів ТОВ «ФК «Фінілон».

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача матеріальної та моральної шкоди, оскільки протиправна поведінка відповідача, що полягає у тривалому неповерненні грошових коштів спричинила їй матеріальні збитки та моральні страждання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних та необхідності застосовування позовної давність, а тому розрахував розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 17 листопада 2018 року до 17 листопада 2021 року.

Відмовляючи у стягненні майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинення відповідачем збитків, понесення цих збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками.

Відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вказала причинного зв`язку між завданою їй шкодою і протиправним діями відповідача, які її права та законні інтереси порушив відповідач та якими доказами це підтверджується, а також розмір моральної шкоди в сумі 1 500 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» розмістила вклади: №5478 від 05 жовтня 2012 року, в розмірі 1000 грн, з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних, № SAMDN4601 від 13 листопада 2013 року в розмірі 295165 грн та послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_5 ( НОМЕР_2 ) від 29 квітня 2013 року в розмірі 2 956,93 грн з нарахуванням відсотків в розмірі 16% річних.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року у справі №522/12162/16-ц, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за вкладом № НОМЕР_1 (мультивалютний на три місяці) від 05жовтня 2012 року, грошові кошти в розмірі - 1000 грн. (одну тисячу грн.), проценти в них розмірі - 3589, 73 грн., 137,69 грн як 3% річних та 994,80 грн інфляційних втрат. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти по вкладу: (строковий банківський вклад (депозит)) за № SАМDN601 (стандарт на три місяці) від 13 листопада 2013 року в розмірі суму вкладу в розмірі 295 165 грн, проценти в сумі 166291, 82 грн, 13843.70 грн як три проценти річних, 293630,14 грн інфляційних втрат. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за вкладом послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_2 (на строк 366 діб) від 29 квітня 2013 року, грошові кошти в розмірі - 2956,93 грн, проценти в сумі 1393.12 грн, - 130,50 грн як три проценти річних, 2630,18 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 18-25).

Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року в частині вирішення позову про стягнення з відповідача на її користь процентів, 3% річних та інфляційних втрат скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на її користь процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних та інфляційних втрат змінено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 295035,22 грн, з яких: 12157,97 грн - проценти за договорами банківських вкладів, 21340 грн як три проценти річних, 261537,25 грн інфляційних втрат. В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року залишено без змін (а.с.26-30).

17 листопада 2021 року від відповідача на рахунок позивача в межах виконання рішення суду надійшли грошові кошти.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 17 листопада 2018 року до 17 листопада 2021 року, в іншій частині вимог - відмовити.

Доводи апеляційних скарг щодо неправильності періоду розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України під поняттям позовна давність розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Отже, до вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат трьох процентів річних слід застосовувати позовну давність у три роки.

Враховуючи те, що на рахунок позивача кошти в межах виконавчих проваджень щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року та постанови Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року було зараховано 17 листопада 2021 року, то період нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних слід здійснювати за період з 17 листопада 2018 року до 17 листопада 2021 року.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що період нарахування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, слід розраховувати до 11 листопада 2021 року, момент списання з рахунку АТ КБ «Приватбанк» коштів за рішенням суду, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки реальне виконання судових рішень відбулось після зарахування коштів на рахунок позивача, а саме - 17 листопада 2021 року.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що банк є неналежним відповідачем по справі, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що саме банк є боржником у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду у справі №522/12162/16-ц, а відтак саме банк має нести відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що місцевий суд також належним чином оцінив надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні, з огляду на те, що позивач не довела об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинення відповідачем збитків та моральної шкоди, їх понесення та причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеною позивачем шкодою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність відмови у стягненні з відповідача матеріальної та моральної шкоди, також оцінюються колегією суддів критично, позаяк співпадають з доводами позивача щодо цих позовних вимог в суді першої інстанції, належна оцінка яким надана місцевим судом, та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: