Справа № 352/2573/23
Провадження № 2/352/795/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Радишевська З.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

26.10.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на майно.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що після смерті матері, ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на все її майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті матері позивач прийняв, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для оформлення права на вищевказане будинковолодіння позивачу було відмовлено, у зв`язку із тим, що останнє належить до колгоспного двору.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи через систему «Електронний суд», правом на подання відзиву не скористався, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 26.10.2023 р. відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.11.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

ІV. Фактичні обставини справи.

Згідно з дублікатом свідоцтва про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 від 22.02.2021 р. головою колгоспного двору, що складається з житлового будинку та господарських будівель, який розташований в АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 (а.с.15).

17 листопада 2015 року ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, склала у його користь заповіт, який зареєстровано у реєстрі за № 22 в Узинській сільській раді (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданий 25.04.2016 року виконавчим комітетом Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с.6).

Як вбачається з довідки виконавчого комітету від 28.08.2023 року № 167/126-14/30в, згідно із записом в погосподарській книзі №6 Узинсько-Добровлянського старостинського округу за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , числиться будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка на день смерті була зареєстрована і проживала у вищевказаному будиноволодінні одна, заповіт від її імені посвідчувався 17.11.2015 році, зареєстрований в реєстрі за № 22 та не відмінявся (а.с.26).

Після смерті матері спадкоємцями за заповітом є син ОСОБА_2 , інших спадкоємців за законом чи заповітом не має, спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом прийняв, оскільки у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №58763891, спадкова справа № 23/2016 (а.с.24).

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 79/02-31 від 04.09.2023, виданої приватним нотаріусом Магас О.Є. (а.с.30).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР та Цивільного кодексу України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 ЦК України може бути, зокрема, визнання права.

Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч. 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з положеннями ч.1ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до положень п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_3 як голові колгоспного двору належав житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , після її смерті позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане будинковолодіння, тому позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1296, 1297 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: Івано-Франківська міська рада, вул. Грушевського,21, м. Івано-Франківськ, 76004, .

Рішення складене в повному обсязі 01.12.2023 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.