З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І.., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 28.11.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.12.2023 року.
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Позов мотивовано тим, що 05 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був зареєстований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про що зроблено відповідний актовий запис № 63, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 20.07.2023 року (ПОВТОРНО) відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.
У шлюбі у них з відповідачкою по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 , яка з 02 березня 2021 року перебуває на утриманні, вихованні та проживанні у батька ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що подружжя припинили спільне проживання. З 02 березня 2021 року відповідачка по справі не приймає участь в утриманні та вихованні доньки. Виходячи із вищезазначеного, шлюб між позивачем та відповідачем існує тільки формально.
Також позивач звертає увагу суд на те, що після укладення шлюбу 05 вересня 2008 року, сімейне життя між ним та відповідачкою поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин у 2021 році. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у нього, так і у відповідачки на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, втрачено почуття любові. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати.
Повна заява містить посилання на ст. 21, ч.1 ст. 21, ст. 25, 56, ч. З ст. 105, ст. ст. 110, 112 СК України. Позивач просить не надавати строк для примирення. Зазначає, що питання поділу майна не ставить, при необхідності буде звертатися додатково.
Позивач наголошує про те, що в шлюбі народилась одна донька ОСОБА_4 , яка із ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на утриманні, вихованні та проживанні у батька ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що бувша дружина проживає окремо, та не приймає участі в утриманні та вихованні доньки. Виходячи із таких обставин позивач просить суд при ухваленні судового рішення про розірвання шлюбу визначити подальше проживання та виховання доньки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 . Вказує позивач, що як правило, після розлучення чоловік з дружиною їдуть один від одного, однак, ця подія у позивача відбулася 02 березня 2021 року. На даний час доньці виповнилось 14 років і вона вже третій рік проживає і утримується батьком та в подальшому виявила бажання жити з батьком. Позивач зазначає, що донька перебуває на утриманні і вихованні у батька, однак це зовсім не означає, що мати позбавлена права виховувати, матеріально забезпечувати доньку; однак за вказаний період відповідачка по справі не цікавиться навчанням, вихованням та утриманням доньки. Виходячи із сімейного законодавства батько і мати - є рівними в своїх правах, а тому, якщо донька бажає жити та бути на утриманні та вихованні у батька, то це право доньки, а тому права відповідача по справі нітрохи не ущемляються. Формальне визначення місця проживання доньки необхідне для документального закріплення вищезазначених домовленостей, щоб уникнути подальших непорозумінь. Позивач вказує також на те, що визначення місця проживання доньки з батьком (позивачем по справі) буде важливим рішенням про батьківський обов`язок про піклування та персональну відповідальність за доньку ОСОБА_4 . Для того, щоб відповідачка по справі (мати дитини) не відчував себе ущемленою в правах по відношенню до доньки, законодавство надає їй інші способи реалізації батьківських прав: зустрічі, спілкування з донькою, участь у її вихованні, матеріальна підтримка.
У позовній заяві вказано на те, що на час подання позовної заяви до суду відповідачка не заперечує проти проживання доньки після розлучення з батьком (позивачем по справі) ОСОБА_5 . Тобто існує добровільна згода батьків, а також донька подає в підтвердження своєї позиції стосовно добровільного свого бажання в подальшому проживати з батьком - відповідну письмову заяву до Ужгородського міськрайонного суду.
Позивач просить суд: шлюб, зареєстрований 05 версня 2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану що зроблено відповідний актовий запис № 63, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 20 липня 2023 р. (ПОВТОРНО) відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - розірвати. Після розірвання шлюбу подальше проживання та виховання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 визначити за батьком - ОСОБА_1 .
Позивач, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач, в судове засідання повторно не з`явилася повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, по причини неявки суд не повідомляла.
Суд констатує, що 30.10.2023 від відповідача по справі надійшла заява в якій вона просила про відкладення розгляду справи, надати їй час для ознайомлення із матеріалами справи.
Разом із тим, із дня подання вказаної заяви до суду та до дня розгляду справи, відповідач для ознайомлення з матеріалами справи не з`явилася, інших клопотань та заяв не подавала, відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, на підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 05 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 63, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.07.2023 року (видане повторно ВДРАЦС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління МЮ).
Від вказаного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.10.2008 року серії НОМЕР_3 .
Подружнє життя між сторонами не склалося. Згідно позовної заяви сімейні відносини між подружжям припинені, тобто даний шлюб існує тільки формально, із 2021 подружжя не проживає разом.
Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
На даний час сторони по справі не підтримують шлюбне життя та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.
Позивачем позовних вимог майнового характеру не заявлено.
У позовній заява вказано на те, що з 2021 року, спільна донька позивача та відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом із батьком. Він просить залишити її проживати разом із ним.
При цьому матеріали справи містять заяву написану від імені дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , датована 20.09.2008, про те, що вона бажає проживати із батьком.
Згідно ст. 163 СК України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Суд, при розгляді справи враховує вік дитини, а саме що їй виповнилося чотирнадцять років, та що вона самостійно, згідно наведених вище норм, може визначати місце проживання.
Відповідно до ч.ч 1,2 ст. 29 ЦК України , місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Таким, чином враховуючи наведене, вік дитини, суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання доньки із ним, виходячи із інтересів самої неповнолітньої ОСОБА_4 , задоволенню не підлягає.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , слід розірвати.
Суд бере до уваги, що відповідачем до суду не подано відзив або заперечень на позов, а тому вважає за можливе задовольнити позов, у частині розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.4 ст.223, 280-282 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В даному випадку позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволені, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 1073,60 грн. за вимогою про розірвання шлюбу.
На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.
Шлюб укладений 05 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який зареєстровано Виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 63, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.07.2023 року (видане повторно ВДРАЦС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління МЮ) - розірвати.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ід. код. АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ід. код. НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) сплачений ним судовий збір у сумі 1073,60 грн.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош