КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/4073 /21 Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/824/1094/2023 Головуючий у ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» про визнання дій протиправними та зобов'язаннями вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1. пред'явив в суді вищевказаний позов, посилаючись на те, що в 2005-2006 роках його силами та засобами було реалізовано проект будівництва щоглової трансформаторної підстанції та ПЛ-10 кВ з трансформаторною потужністю 160 кВ. Живлення трансформаторної підстанції передбачено по існуючим ПЛ 10 кВ Л-16 - «Глеваха». Зазначений проект погоджений у передбаченому порядку та відповідає чинному законодавству України.

Додатково за кошти позивача встановлено опори повітряної лінії електропередачі та складено акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 19 січня 2006 року.

Відгалуження 10 кВ В-27 з опорами № 1-8 та ТП-987 знаходиться у власності споживача ОСОБА_1.

11 листопада 2020 року за адресою: АДРЕСА_1, позивачем виявлено, що на опорі ПЛ № 8 розміщуються додаткові кабелі електроенергії, які йдуть до сусідніх домогосподарств.

Разом з тим, позивач не погоджував таке розміщення та не надав згоди на використання опори ні працівникам ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі», ні власникам сусідніх домогосподарств.

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж між сторонами не укладено та пропозиції про свої наміри позивачу від відповідача не надходили.

21 грудня 2020 року позивач звернувся до Управління Держенергонагляду у Київській області Державної інспекції енергетичного нагляду України на предмет перевірки можливих фактів порушень відповідачем прав ОСОБА_1.

23 грудня 2020 року позивач отримав відповідь від Управління Держенергонагляду у Київській області за вих. № 8/23/1207-20, згідно з якою останнє підтвердило факти порушення прав ОСОБА_1. та повідомило, що надало рекомендації ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» щодо вирішення проблемного питання із позивачем.

Станом на 15 грудня 2021року відповідач не звертався до позивача із пропозицією вирішити проблемне питання.

Позивач вважав, що безпідставне використанням відповідачем майна, яке знаходиться на його балансі без відповідного погодження, грубо порушує його права та безпідставно покладає на нього додаткову відповідальність як балансоутримувача електромережі та установок.

На підставі викладеного просив суд:

- визнати протиправними дії ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» щодо приєднання субспоживачів громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 до електрозабезпечення від ТП-987 по ПЛ-0,4 кВ та монтажу проводів на опорі № 8 ПЛ-10 кВ В-27 Л-16 для нового приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2, які здійснені без погодження зі ОСОБА_1.;

- зобов'язати ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» демонтувати устаткування електрозабезпечення субспоживачів громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 від ТП-987 по ПЛ-0,4 кВ та проводи на опорі № 8 ПЛ-10 кВ В-27 Л-16 нового приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1. в особі представника - адвоката Матвійчука В.О. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції в тому, що ним не надано доказів про порушення відповідачем ПРРЕЕ, зокрема, здійснення останнім неправомірного підключення третіх осіб до ТП-987 та не укладення з ним договору про спільне використання технологічних електричних мереж. Наголошує на тому, що суд залишив поза увагою, що факт підключення відповідачем третіх осіб підтверджується роз'ясненням Держенергонагляду. Разом із тим, відповідач не надав доказів дотримання ним процедури підключення третіх осіб, встановленої ПРРЕЕ, та договору про спільне використання мереж. Ці обставини у сукупності підтверджують порушення відповідачем ПРРЕЕ.

На думку позивача, місцевий суд помилково вважав, що відсутність дати такого підключення позбавляє суд можливості встановити належного відповідача та встановити коло нормативно-правових актів, які регулюють чи регулювали відносини сторін. Так, судом першої інстанції повністю проігноровано встановленні Держенергонаглядом факти, так як згідно наданої відповідачем інформації до Держенергонагляду, відповідач підтвердив підключення субспоживачів та вказав, що не проти укласти договір про спільне використання електричних мереж.

У зв'язку з наведеним, позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В порядку, визначеному статтею 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі», в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що не погоджується із твердженнями про те, що опори № 1-8 знаходяться у власності (на балансі) позивача, оскільки в пункті 3 додатку 7 до договору про постачання електричної енергії від 19 січня 2006 року «Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» зазначено про знаходження на балансі позивача опори 1-3 ТП-987. В Акті № 267 допуску в експлуатацію електроустановки від 03 лютого 2006 року також не зазначені опори 1-8. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, що опора № 8 знаходиться у власності позивача.

Щодо позовних вимог про зобов'язання демонтувати устаткування електрозабезпечення субспоживачів - громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 від ТП-987 по ПЛ-0,4кВ та проводи на опорі № 8 ПЛ-10 кВ В-27 Л-16 нового приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2, з ними відповідач також не погоджується, виходячи з того, що згідно абз. 6-7 стор. 2 листа Управління Держенергонагляду у Київській області від 23 грудня 2020 року за вих. № 8/23/1207-20 підтверджені факти про закріплення на опорі № 8 проводів нового приєднання електроустановок сусідньої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, та встановлено, що нове приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2 виконано ізольованим проводом типу СІП напругою 0,4 кВ від ТП-1042, а не ТП-987, власником якої і є позивач. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач є власником ТП-1042 та опори № 8. Позивач до позовної заяви додав додаток 7 до договору про постачання електричної енергії від 19 січня 2006 року «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», Акт № 27 допуску в експлуатацію електроустановки від 03 лютого 2006 року, рішення Мархалівської сільської ради про встановлення підстанції по вул. Східна № 89-4-У від 08 липня 2006 року. Згідно абз. 2 стор. 2 листа Управління Держенергонагляду у Київській області від 23 грудня 2020 року за вих. № 8/23/1207-20 між ОСР та позивачем 14 квітня 2006 року укладено договір про постачання електричної енергії і створено особовий рахунок № НОМЕР_1 (надалі - Договір). Однак в матеріалах справи відсутній договір про постачання електричної енергії від 14 квітня 2006 року та додатки до нього, а саме Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін. В апеляційній скарзі позивача відсутні обґрунтування поважності причин неподання вищезазначених доказів до суду першої інстанції.

У пункті 2.1 Кодексу системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року за №310 (надалі-КСР), визначено, що договір про приєднання до електричних мереж (договір про приєднання) - письмова домовленість сторін, що є документом установленої форми, який визначає зміст та регулює правовідносини між сторонами щодо приєднання електроустановок замовника до електричних мереж ОСР, ОМСР або іншого власника електричних мереж (основного споживача). Згідно пункту 4.1.9.КСР послуга з приєднання електроустановок Замовника до системи розподілу є платною послугою та надається ОСР відповідно до договору про приєднання.

У позовній заяві позивач просив суд зобов'язати відповідача демонтувати устаткування електрозабезпечення субспоживачів громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 від ТП-987 по ПЛ-0,4кВ та проводи на опорі №8 ПЛ-10 кВ В-27 Л-16 нового приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2. Разом з тим, у позові не зазначені повне ім'я та по батькові ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх місце проживання чи перебування і позивач не просив суд залучити вказаних осіб до участі ні співвідповідачами, ні третіми особами.

Таким чином, суд не міг ухвалити рішення щодо демонтажу устаткування електрозабезпечення громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, які платили кошти за обладнання та його встановлення.

На підставі викладеного у відзиві, відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Матвійчук В.О. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити її вимоги.

Представник відповідача - адвокат Бабич М.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції на підставі копії відповіді Управління Держенергонагляду у Київській області Державної інспекції енергетичного нагляду України від 23 грудня 2020 року за вих. № 8/23/1207-20 встановлено, що згідно з інформацією наданою ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі», 14 квітня 2006 року між товариством та ОСОБА_1. був укладений договір про постачання електроенергії і створено особовий рахунок № НОМЕР_1.

Відповідно до укладеного договору, Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, у межах балансового розмежування між позивачем та відповідачем встановлена на опорі № 79 ПЛ-10 кВ Л-16 в бік відгалуження В-27 ТП-987. Відгалуження 10 кВ В-27 з опорами № 1-8 та ТП-987 знаходяться у власності позивача. Від ТП-987 здійснюється електрозабезпечення ще трьох субспоживачів по ПЛ-0,4 кВ, а саме громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Управлінням Держгенергонагляду у Київській області Державної інспекції енергетичного нагляду України під час огляду встановлено, що на опорі № 8 ПЛ-10 кВ В-27 дійсно закріплено дроти нового приєднання установок сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_1. за вказаною адресою.

Нове приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2 виконано ізольованим дротом типу СІП напругою 0,4 кВ від ТП-1042, також встановлено та опломбовано вузол обліку на залізобетонній приставці біля вказаної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що саме відповідачем було здійснено підключення фізичних осіб до ТП-987, час (дату) здійснення такого підключення, враховуючи, що ПРРЕЕ набрали законної сили 14 березня 2018 року, і суд позбавлений можливості чітко встановити коло нормативно-правових актів, які регулюють чи регулювали відносини сторін станом на час здійснення такого підключення. Також, відсутність дати такого підключення, позбавляє суд можливості встановити належного відповідача по справі, уповноваженого органу на здійснення підключення нових споживачів електроенергії на території Васильківського району Київської області.

Зазначаючи про розміщення на опорі ПЛ № 8 додаткових кабелів електроенергії, що йдуть до домогосподарств інших осіб (згідно відповіді Управління Держгеонагляду у Київській області Державної інспекції енергетичного нагляду України від 23 грудня 2020 року за вих. № 8/23/1207-20 - до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4) позивач не ставить перед судом питання про залучення останніх до участі у справі, при тому, що у разі прийняття рішення на користь позивача, останнє суттєво вплине на права та інтереси вищезазначених осіб.

Також, суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту - демонтаж устаткування електрозабезпечення споживачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 від ТП-987 по ПЛ-0,4 кВ та проводів на опорі № 8 ПЛ-10 кВ В-27 Л-16 нового приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2 не відповідає нормами законодавства, оскільки останнє оперує поняттям «відключення споживача від електроустановок».

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою № 312 від 14 березня 2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про ринок електричної енергії» для цілей цієї статті основним споживачем вважається споживач та/або власник електричних мереж, який не є оператором системи розподілу, електричні мережі якого використовуються для розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи розподілу.

Відносини між основним споживачем та користувачами, що живляться від його мереж, та оператором системи розподілу та/або оператором системи передачі регулюються кодексом систем розподілу, кодексом системи передачі, правилами роздрібного ринку та договорами, укладеними на їх основі (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 49 Закону України «Про ринок електричної енергії» основний споживач зобов`язаний укласти з оператором системи розподілу, на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу якого розташовані його мережі, договір про спільне використання електричних мереж за типовою формою, затвердженою Регулятором.

ПРРЕЕ регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби (п. 1.1.1 ПРРЕЕ).

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до визначення, наведеного у пункті 1.1.2 ПРРЕЕ договором про спільне використання технологічних електричних мереж є домовленість двох сторін, що встановлює зміст та регулює правовідносини між оператором системи розподілу та основним споживачем, мережі якого розташовані на території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу, під час транспортування електричної енергії технологічними електричними мережами основного споживача, що укладається за типовою формою, затвердженою Регулятором, та згідно з яким передбачається оплата вартості послуг з використання технологічних електричних мереж основного споживача, визначеної за затвердженою Регулятором методикою.

Абзацом третім п. 1.2.3. ПРРЕЕ передбачено, що у разі використання оператором системи розподілу технологічних електричних мереж власника мереж, який не виконує функцій оператора системи розподілу згідно з умовами ліцензії або законодавством, для забезпечення транспортування електричної енергії електричними мережами, що не належать оператору системи розподілу відносини між власником цих мереж та оператором системи розподілу, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 1 до цих Правил).

Власник технологічних електричних мереж (основний споживач) не має права відмовити оператору системи розподілу, на території ліцензованої діяльності якого приєднані мережі власника, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж у передбачених цими Правилами випадках (абзац четвертий п. 1.2.3. ПРРЕЕ).

Згідно з п. 2.5.1. ПРРЕЕ для забезпечення розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи розподілу електричними мережами, що не належать оператору системи розподілу, між оператором системи розподілу та споживачем та/або власником цих мереж, який не є оператором системи розподілу, укладається договір про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі Типового договору про спільне використання технологічних електричних мереж (додаток 1 до цих Правил).

Пунктом 2.5.2. ПРРЕЕ визначено, що основний споживач не має права відмовити оператору системи розподілу, на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу якого розташовані його мережі, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж.

Отже, укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж є обов`язковим для сторін.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто, позивач, звертаючись до суду, повинен довести належними доказами наявність порушення його прав та законних інтересів.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем.

Так, сторонами не ставиться під сумнів належність позивачу на праві власності ТП-987.

Також матеріалами справи, а саме актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін доводиться, що від ТП-987 до будинку позивача встановлено три опори (а.с. 14).

Належність позивачу трьох опор визнає і відповідач.

Разом із тим, спір стосується опори під номером 8, яка, як зазначає позивач, встановлена ним, а отже знаходиться на його балансі і через яку, без його дозволу, відповідачем підключені інші споживачі.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу на доведення цих обставин. Позивач посилається на лист Управління Держенергонагляду у Київській області Державної інспекції енергетичного нагляду України від 23 грудня 2020 року за вих. № 8/23/1207-20, який був надісланий на його адресу у відповідь на його звернення до Управління Держенергонагляду у Київській області, в якому зазначено, що опори № 1-8 знаходяться у власності позивача. Однак наведений лист не може бути визнаний доказом належності на праві власності позивачу, зокрема опори № 8, оскільки у цьому листі не зазначено на підставі яких даних Управління встановило ці обставини. Для доведення цих обставин позивач мав надати суду документальні підтвердження, втім таких доказів матеріали справи не містять.

Крім того, із наведеного листа також вбачається, що нове приєднання через опору № 8 виконано ізольованим проводом типу СІП напругою 0,4 кВ від ТП-1042, а не від ТП-987, яке збудовано позивачем і перебуває на його балансі. Тобто, позивачем не доведено, що відповідач, не укладаючи із ним договору про спільне використання технологічних електричних мереж, підключив інших споживачів від ТП-987, як знаходиться на його балансі, а також не довів, що використана для такого відключення опора № 8 встановлена позивачем і перебуває на його балансі.

За таких обставин, наданими позивачем доказами не доведено використання відповідачем майна, яке знаходиться на балансі позивача, отже відсутні підстави для задоволення позову.

При цьому позивач просив суд зобов'язати відповідача демонтувати устаткування електрозабезпечення субспоживачів громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від ТП-987 по ПЛ-0,4кВ та проводи на опорі №8 ПЛ-10 кВ В-27 Л-16 нового приєднання електроустановки земельної ділянки по АДРЕСА_2, проте зазначені особи не залучені ним до участі у даній справі, хоча, яка правильно вказав районний суд, у разі прийняття рішення на користь позивача, останнє суттєво вплине на права та інтереси вищезазначених осіб як споживачів електричної енергії.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет, підстави та відповідачів за пред'явленим позовом наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

З аналізу наведених норм процесуального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній