КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8662/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Ірина Віталіївна, про визнання шлюбного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Тимошенко І.В. з позовом про визнання шлюбного договору недійсним.

В судовому засіданні 19 грудня 2022 року судом на обговорення поставлено питання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним п.2 шлюбного договору з підстав, передбачених ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, оскільки є ухвала суду, яка набрала законної сили, про закриття провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко І.В., про визнання шлюбного договору недійсним в частині позовних вимог про визнання недійсним п.2 шлюбного договору з підстав, передбачених ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу обґрунтовано тим, що дана цивільна справа перебуває в провадженні Печерського районного суду міста Києва від 2017 року, тобто, від 2017 року і до моменту завершення допиту свідка після дослідження доказів у цивільній справі питання щодо закриття провадження у справі у частині позовних вимог навіть не піднімалося учасниками судового розгляду та судом зокрема.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що навіть під час обговорення ініційованого судом питання, обидві сторони, як позивач так і відповідач, наполягали на неможливості закриття провадження у справі в частині цих позовних вимог, оскільки обидві сторони переконані, що підстави і предмет позову заявлені в справі, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду міста Києва, ширші у порівнянні з предметом і підставами, заявленими позивачем у справі, яка перебувала в провадженні Дарницького районного суду міста Києва і провадження в якій закрито. Тобто, не збігається як предмет так і підстави у цих двох справах, які були ініційовані тим самим позивачем до того самого відповідача, а відтак, не існує і підстав для закриття провадження у частині позовних вимог.

Вважає, що вирішити питання закриття провадження у справі в частині позовних вимог без дослідження позову, який був заявлений позивачем в Дарницькому районному суді міста Києва в межах цивільної справи №02/2-4846/11 з підстав п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України взагалі неможливо,так як Ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко І.В., про внесення змін до шлюбного договору та визнання його частково недійсним, а саме, визнання недійсним п.2 договору з підстав невідповідності умов п.2 шлюбного договору вимогам законодавства, тобто, ч.1 ст.203 та ст.215 ЦК України не містить викладу підстав позову.

Зазначає, що в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 19.12.2022 року взагалі відсутня мотивувальна частина із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків про можливість закриття провадження з підстав, зазначених в п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, постановляючи ухвалу. Судом взагалі не наведено своїх мотивів, зокрема, чому суд вважає, що предмет та підстави позову, який розглянуто Дарницьким районним судом міста Києва, рішення якого набуло законної сили, є підставою для закриття провадження у цій справі в частині вимог.

Крім того, вказує, що замість наведення мотивів свого рішення, суд першої інстанції обмежився констатацією факту, просто посилається на наявність в матеріалах цивільної справи ухвали Дарницького районного суду міста Києва. Також звертає увагу суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено, які підстави позову були заявлені позивачем у справі, яка перебувала в провадженні Дарницького районного суду міста Києва у цивільній справі №02/2-4846/11, суд першої інстанції не здійснив відповідний правовий аналіз заявлених підстав позовів (не проводив порівняння підстав позову, заявлених позивачем у провадженні Дарницького районного суду міста Києва у справі №02/2-4846/11 з підставами позову, заявленими в позові до Печерського районного суду міста Києва у справі №757/54510/17-ц).

Відсутність мотивувальної частини в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 19.12.2022 року викликана тим, що суд першої інстанції не проводив правового аналізу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка перебувала в провадженні Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року у межах цивільної справи №02/2-4846/11.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2022 року у справі № 757/54510/17-ц - без змін.

Зазначає, що позов у даній справі є четвертою спробою оскарження шлюбного договору, при цьому він поданий через 13 років після дати укладення.

Вважає, що подання і цієї апеляційної скарги не є виключенням та направлене лише на затягування розгляду справи, адже даний позов є завідомо безпідставним, а строки позовної давності щодо оскарження шлюбного договору 2004 року минули задовго до 2017 року.

Також зазначає, що у скарзі бракує обґрунтування, в чому саме полягає незаконність і необгрунтованість ухвали, а наведені скаржником поодинокі твердження по суті апеляційного оскарження спростовуються матеріалами справи та є недостовірними. Відтак, вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, а тому вважає, що вона має бути залишена без задоволення.

На думку відповідача, жоден із наведених аргументів не свідчить про наявність підстав для скасування ухвали.

Позивач безпідставно стверджує про те, що представник відповідача в засіданні також наполягав на неможливості закриття провадження у справі. Наведене цілком спростовується текстом ухвали, в якій зафіксовано, що у вирішенні даного питання відповідач покладався на суд, з огляду на заявлення ним самим такого клопотання про закриття провадження у справі.

Вказує, що в апеляційній скарзі не наведено жодних норм процесуального закону, які не дозволяють суду приймати відповідне процесуальне рішення під час розгляду справи по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з підстав, передбачених ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України.

Суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним п.2 шлюбного договору з підстав, передбачених ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просила визнати недійсним шлюбний договір від 14 серпня 2004 року, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко І.В., з підстав невідповідності умов шлюбного договору вимогам законодавства, тобто з підстав, передбачених ч.1 ст.203 та ст.215 ЦК України, а також з підстав, передбачених ст.225, 229 ЦК України.

Крім того, у матеріалах справи наявна ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року у справі № 02/2-4846/11 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко І.В., про внесення змін до шлюбного договору та визнання його частково недійсним, а саме, визнання недійсним п.2 договору з підстав невідповідності умов п.2 шлюбного договору вимогам законодавства, тобто ч.1 ст.203 та ст.215 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судта учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом: гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість; керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Судом безпідставно та помилково застосовано п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України у даній справі.

Так, від 2017 року в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №757/54510/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Ірина Віталіївна, про визнання шлюбного договору недійним.

Отже, від 2017 року і до моменту завершення допиту свідка після дослідження доказів у цивільній справі, питання щодо закриття провадження у справі, у частині позовних вимог, навіть не піднімалося учасниками судового розгляду та судом зокрема.

Під час обговорення ініційованого судом питання, обидві сторони наполягали на неможливості закриття провадження у справі в частині цих позовних вимог, оскільки обидві сторони переконані, що підстави і предмет позову заявлені в справі, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду міста Києва, ширші у порівнянні з предметом і підставами заявленими позивачем у справі, яка перебувала в провадженні Дарницького районного суду міста Києва і провадження в якій закрито. Тобто, не збігається як предмет так і підстави у цих двох справах, які були ініційовані тим самим позивачем до того самого відповідача, а відтак і підстав для закриття провадження у частині позовних вимог не існує.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст.255 ЦПК України.

Зокрема, п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обгрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально- правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону позивач просить про захист свого права.

Таким чином, вирішити питання закриття провадження у справі в частині позовних вимог без дослідження позову, який був заявлений позивачем в Дарницькому районному суді міста Києва в межах цивільної справи №02/2-4846/11 з підстав п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України неможливо, так як Ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2011 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко І.В., про внесення змін до шлюбного договору та визнання його частково недійсним, а саме, визнання недійсним п.2 договору з підстав невідповідності умов п.2 шлюбного договору вимогам законодавства, тобто, ч.1 ст.203 та ст.215 ЦК України, не містить викладу підстав позову.

В правовій позиції Верховного Суду України зазначено, що для застосування передбаченої п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції 2004 року, п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, в редакції, яка діє від 15.12.2017 року) підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі (постанова Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-342цс15).

Таких же висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 року у справі №303/4229/16-ц (провадження №61-28192св18).

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції необгрунтовано застосував п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України і безпідставно закрив провадження у справі щодо частини позовних вимог, не маючи достатніх підстав для такого процесуального рішення.

Судом першої інстанції порушено також вимоги до судового рішення, встановлені чинним ЦПК України.

За нормою ст.260 ЦПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням:

а) дати і місця її постановлення;

б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів);

в) імен (найменувань) учасників справи;

2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою;

3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу;

4) резолютивної частини із зазначенням:

а) висновків суду;

б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

2. Ухвала, постановлена відповідно до статей 460, 479 та 487 цього Кодексу також повинна відповідати вимогам, що містяться у зазначених статтях.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", постановлене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, обов`язково мати вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини і викладеним у послідовності.

В Ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 19.12.2022 року відсутня мотивувальна частина із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків про можливість закриття провадження з підстав, зазначених в п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, постановляючи ухвалу. Судом взагалі не наведено своїх мотивів, зокрема чому суд вважає, що предмет та підстави позову, який розглянуто Дарницьким районним судом міста Києва, рішення якого набуло законної сили, є підставою для закриття провадження у цій справі в частині вимог.

Замість наведення мотивів свого рішення, суд першої інстанції обмежився констатацією факту.

Судом першої інстанції в оскаржуваній Ухвалі від 19.12.2022 року взагалі не зазначено, які підстави позову були заявлені позивачем у справі, яка перебувала в провадженні Дарницького районного суду міста Києва у цивільній справі №02/2-4846/11. Суд першої інстанції не здійснив відповідний правовий аналіз заявлених підстав позовів (не проводив порівняння підстав позову, заявлених позивачем в провадженні Дарницького районного суду міста Києва у справі №02/2-4846/11 з підставами позову, заявленими в позові до Печерського районного суду міста Києва у справі №757/54510/17-ц).

Відсутність мотивувальної частини в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 19.12.2022 року викликана тим, що суд першої інстанції не проводив правового аналізу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка перебувала в провадженні Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року у межах цивільної справи №02/2-4846/11.

Судом першої інстанції порушено стадію цивільного процесу, на якій можливо закриття провадження у справі з підстави п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, вирішення питання щодо закриття провадження у справі відбулося за ініціативи суду, яким фактично вже було розглянуто цивільну справу.

За ч.2 ст.200 ЦПК України, яка регулює питання ухвалення судом першої інстанції судових рішень у підготовчому засіданні, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За весь період перебування цивільної справи в провадженні Печерського районного суду міста Києва від 2017 року суд не вбачав підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо вимог про визнання недійсним п.2 шлюбного договору з підстав, передбачених ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2022 року у справі відбулося судове засідання, підчас якого, судом першої інстанції досліджено матеріали цивільної справи, допитано свідка, тобто суд першої інстанції фактично розглянув справу по суті, а для ухвалення рішення по суті залишилася стадія доповнень та судових дебатів.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: