Справа № 2-981/2009
У Х В А Л А

25 травня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа,

в с т а н о в и в:

03 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей.

Обґрунтовуючи заяву вказує, що Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На підставі вказаного рішення суду вона отримала виконавчий лист, який пред`явила до примусового виконання у Старокостянтинівський відділ ДВС. В подальшому на прохання відповідача, який зобов`язався в добровільному порядку сплачувати аліменти на дітей, вона відкликала виконавчий лист, в зв`язку із чим виконавче провадження було закрито. На даний час старший син ОСОБА_5 досяг повноліття, а на утримання меншого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач матеріальної допомоги не надає. Тому, вона має намір в примусовому порядку стягувати аліменти, однак позбавлена такої можливості через втрату виконавчого листа.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала та просить видати їй дублікат виконавчого листа, посилаючись на те, що оригінал виконавчого листа нею втрачено.

Боржник ОСОБА_2 пояснив, що сплачує аліменти в добровільному порядку та перераховує їх на карткові рахунки дітей, проте не заперечує проти видачі дубліката виконавчого листа.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 березня 2009 року, яке набрало законної сили, у справі №2-981/2009 постановлено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 січня 2009 року і до їх повноліття.

На підставі вказаного рішення 30 березня 2009 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист, який того ж дня направлено для виконання до Старокостянтинівського відділу ДВС.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 19 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище ОСОБА_8 .

За повідомленням Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі

Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №16308 від 21 квітня 2023 року виконавчий лист №2-981 від 30 березня 2009 року, виданий Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів перебував на виконанні у Старокостянтинівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області у період з 03 квітня 2009 року по 17 січня 2012 року.

Виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа 17 січня 2012 року завершено на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

Станом на 21 квітня 2023 року вказаний виконавчий лист на виконання до Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не повертався та на виконанні не перебуває.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення кореспондується з нормами п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України, а також ч.1 ст.18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) з огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України, ст.10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка в силу ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Із положень ст. 6 Конвенції слідує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції (далі Перший протокол) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» («Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraіne», заява №40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року, п.п. 51-53) сформулював загальні принципи виконання судових рішень, зазначивши, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Підпунктом 17.4 пункту 17 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За змістом указаних процесуальних норм єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано судове рішення, на підставі якого його видано, та чи не втратило це рішення законної сили.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

За змістом ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції, виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Отже, виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 може бути пред`явлено до виконання в строк до 19 грудня 2024 року, тобто до досягнення меншим сином сторін ОСОБА_4 повноліття.

Оскільки виконавчий документ стягувачем втрачено, рішення суду залишається не виконаним і строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплинув, тому заява стягувача про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню.

Керуючись п.п.17.4 п.17 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.260-261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Видати ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа №2-981/2009, виданого Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 січня 2009 року і до їх повноліття.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 29 травня 2023 року.

Суддя: