Провадження № 4-с/344/27/23
У Х В А Л А

29 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Кочержук З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Акціонерне товариство «Ідея Банк» про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у знятті арешту з майна боржника та зобов`язання зняти арешт з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась в суд зі скаргою на бездіяльність Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції яка полягає у відмові зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 19023315 у зв`язку з його закінченням.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебував судовий наказ від 06.11.2009 № 2н-14792/2009 виданий Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс банк» (правонаступник АТ «Ідея Банк») заборгованості. Під час виконання судового наказу держаним виконавцем винесено постанову 30.04.2010 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця від 22.10.2010 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на сьогодні виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся, отже виконавче провадження завершено, тому немає підстав для подальшого арешту майна. Але, державний виконавець відмовляється скасувати арешт, тому боржник змушена звернутись до суду.

Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява в якій він просив суд проводити розгляд скарги без його участі та без участі заявника.

Начальнику Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заперечення та просив розгляд скарги проводити без його участі.

Заперечення обґрунтовує тим, що на момент завершення виконавчого провадження Закон не передбачав право державного виконавця на зняття арешту при поверненні виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не із поверненням виконавчого документа стягувачу.

Представник стягувача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням того, що сторони по справі не з`явились та положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали скарги, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

06 листопада 2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ № 2н-14792/209 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 9232 грн., 46 грн. 16 коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно повідомлення керівника апарату Івано-Франківського міського суду матеріали за якими був виданий судовий наказ не збереглися.

Також не збереглися матеріали виконавчого провадження як повідомив начальник Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові.

Також із заперечень начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові вбачається, що ним здійснено перевірку Автоматизованої системи виконавчого провадження та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 19023315 з примусового виконання судового наказу від 06.11.2009 № 2н-14792.

30.04.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

22.10.2010 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 21.04.1999 № 6060-XIV чинного на момент прийняття постанови). Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону від 21.04.1999 № 6060-XIV повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

В ч. 1 ст. 38 Закону від 21.04.1999 № 6060-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, в державного виконавця не було обов`язку щодо скасування арешту майна у разі повернення виконавчого документу стягувачу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», в чинній редакції, передбачені підстави для зняття арешту з майна боржника.

Отже, бездіяльності в даному випадку державним виконавцем не допущено.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XI, суд вважає що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Акціонерне товариство «Ідея Банк» про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у знятті арешту з майна боржника та зобов`язання зняти арешт з майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд.

Повний текст ухвали складено та підписано 30 травня 2023 року.

Суддя Бабій О.М.