КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/4261/21 Головуючий у суді І інстанції: Фролова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Письменної Вікторії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Карина Євгенівна про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Карина Євгенівна про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав на нерухоме майно.

З урахуванням уточненої позовної заяви просив суд скасувати запис про державну реєстрацію права власності Публічного Акціонерного Товариства «Універсал Банк» () на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), запис № 39612337 від 09.12.2020 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є..

Свою позовну заяву обґрунтував тим, що ОСОБА_1 був власником 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видано Радянською районною адміністрацією м. Києва від 08 квітня 1999 року. В подальшому, Позивач, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2003 року став власником іншої 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» 20 лютого 2008 року укладено кредитний договір №073-2008-331 та кредитний договір №073-2008-330. Також 20 лютого 2008 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань, за вказаним вище кредитним договором укладено Договір іпотеки № № 1217, посвідчений 20 лютого 2008 року Русанюком 3.3. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З інформаційної довідки від 11.12.2020 за № 236693361 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 09.12.2020 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк», , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Кариною Євгенівною. Зауважує, що під час проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про зміну власника предмета іпотеки були вчинені з порушенням вимог ст. ст. 10, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. На підставі викладеного зазначає, що у зв`язку з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме щодо неналежного повідомлення позивача про стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , остання вибула з власності позивача, чим порушено права останнього.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Письменна Вікторія Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт не погоджується з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року в повному обсязі, оскільки вказане рішення, на його думку, постановлене з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги (з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, а.с. 38-41 том 2) обгрунтовані тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції не надано належної оцінки тому доводу, що під час стягнення предмету іпотеки на користь ПАТ «Універсал Банк» діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», положеннями якого встановлено, що підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник апелянта вказувала, що спірна квартира станом на день вчинення оспорюваних реєстраційних дій підпадала під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, загальна площа не перевищує 140 кв. м., використовується як місце постійного проживання позивача, та іншого майна у його приватній власності не знаходиться, що не нашло відображення і в матеріалах виконавчого провадження.

Також в своїх доповненнях до апеляційної скарги представник апелянта посилалась на постанову Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 465/1310/17, у якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення, зокрема, зазначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Тому представник апелянта вважає, що визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Отже, дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення.

20 жовтня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Універсал Банк» в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

АТ «Універсал Банк» категорично не погоджується з викладеними в апеляційній скарзі доводами, вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на вiдсутнiсть у відповідача правових підстав для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачем не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховувавши те, що обставини, на які посилався позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника під час примусового виконання судових рішень, передбачений у ст. ст. 48 - 61 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Враховуючи наведені норми матеріального права, слід дійти висновку, що законодавцем надано право виконавцю звертати стягнення за виконавчими документами як на кошти й інші цінності боржника (рухоме майно), так і на належне боржнику майно, у тому числі нерухоме майно, у разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 61Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення електронного аукціону таким, що не відбувся, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У такому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронного аукціону, що не відбувся, та актом про проведення електронного аукціону. Такий акт є підставою для видачі нотаріусом іпотекодержателю свідоцтва про залишення за собою майна з електронного аукціону, що не відбувся.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 923/971/19 роз`яснила, що, приймаючи нову редакцію Закону України "Про виконавче провадження", яка набрала чинності з 05 жовтня 2016 року після набрання чинності Законом України "Про іпотеку", законодавець передбачив правове регулювання із застосуванням правових норм, які вже ефективно використовувалися в ході судової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджує розумність та збалансованість такого правового регулювання, адже зустрічне зарахування грошових вимог іпотекодержателя за наслідком оголошення перших торгів такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників торгів, не тільки спрощує для іпотекодержателя, який є єдиним стягувачем у виконавчому провадженні, звернення стягнення на майно, а також дозволяє зарахувати в погашення боргу грошові вимоги стягувача, що відповідають експертній вартості предмета іпотеки без їх зниження на других та третіх торгах. Зазначене відповідає інтересам іпотекодавця у виконавчому провадженні щодо якнайповнішого задоволення та погашення (припинення) вимог кредитора у виконавчому провадженні за рахунок вартості майна, на яке звертає стягнення державний (приватний) виконавець.

Встановлено, що ОСОБА_1 був власником 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видано Радянською районною адміністрацією м. Києва від 08 квітня 1999 року.

В подальшому, позивач став власником іншої 1/2 частки нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лавренюком С.М., яким у власність позивача перейшло 1/2 вказаної квартири та зареєстровано 28 травня 2003 року в «Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майна» і записані в реєстрову книгу №д. 880-268 за реєстровим № 70., що підтверджується копією даного свідоцтва про право на спадщину за законом.

Тобто, після 02 квітня 2003 року Позивач став єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

20 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №073-2008-331 та Кредитний договір №073-2008-330 у відповідності до умов яких останньому були надані кредитні кошти у розмірі 111 367,00 швейцарських франків та 67 000,00 швейцарських франків.

З метою забезпечення виконання зобов`язань в рамках кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 20 лютого 2008 року № 1217, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з не виконанням Позичальником умов кредитного договору, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

26 вересня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у цивільній справі №761/14550/13-ц, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 073-2008-330 від 20 лютого 2008р. в сумі 121 475 шв. франків 73 рапена, що за курсом НБУ на час подання позову складає 1 015 500 грн 66 коп.; суму заборгованості за кредитним договором № 073- 2008-331 від 20 лютого 2008 року в сумі 72 193 шв. франків 93 рапенів, що за курсом НБУ на час подання позову складає 603 519 грн 60 коп.; судовий збір у розмірі 3 441 грн.

05 квітня 2019 року адвокатом Локтіоновим Е.В. подано заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2013 року ухваленого у справі №761/14550/13-ц.

24 червня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/14550/13-ц, відмовлено у задоволенні заяви Локтіонова Е.В. - представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року у справі №761/14550/13-ц.

17 вересня 2019 року постановою Київського апеляційного суду було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва.

У травні 2019 року виконавчий лист було передано на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О.

17 травня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59142609

13 червня 2019 року приватним виконавцем складено акт відповідно до якого встановлено, що боржник в предметі іпотеки не проживає.

13 червня 2019 року було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

14 червня 2019 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Згідно письмового звіту з експертної оцінки, вартість квартири складає 2 121 700,00 гривень.

15 липня 2019 року приватним виконавцем сформовано та передано до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна №4088 від 08.07.2019 року, а саме: квартира АДРЕСА_2 .

Згідно протоколу ДП «СЕТАМ» №426170 від 16.08.2019 року, проведення електронних торгів, що проводилися за адресою: АДРЕСА_3 , від 16.08.2019 року, за реєстраційним номером лоту 363830, а саме: ІПОТЕКА. Двокімнатна квартира АДРЕСА_4 , торги не відбулися у зв`язку з відсутністю цінової пропозиції від жодного учасника.

До приватного виконавця надійшла заява стягувача про бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 .

20 серпня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Також 20 серпня 2019 року приватним виконавцем складено Акт про реалізацію предмета іпотеки.

09 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. видано Свідоцтво про придбання майна з прилюдних (електронних торгів), які не відбулися на ім`я АТ «Універсал Банк».

Позивач у позовній заяві посилався, як на підставу позову та обгрунтування, що позивачем не було отримано вимог відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у даному випадку при реалізації предмета іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за вартістю, визначеною висновком суб`єкта оціночної діяльності в розмірі 2121700 грн, у межах виконавчого провадження з виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором, без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, можливість стягувача після перших електронних торгів, які не відбулися, скористатися своїм правом на придбання предмету іпотеки за ціною перших електронних торгів, враховуючи інтереси іпотекодавця у виконавчому провадженні щодо якнайповнішого задоволення вимог кредитора, права ПАТ "Універсал Банку" залишити за собою предмет іпотеки та складання у такому випадку виконавцем акта реалізації предмета іпотеки, відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про іпотеку".

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, з огляду на те, що у судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2022 року, після проголошення вступної промови представника позивача, суд з'ясував декілька питань у сторони відповідача та видалився до нарадчої кімнати, після чого повернувся і проголосив вступну та резолютивну частину судового рішення. На цьому розгляд справи по суті завершився, докази, що були долучені до позовної заяви та на стадії підготовчого провадження не досліджувались, судові дебати не проводились. Такі доводи суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року відкрито провадження по справі, судом вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11.05.2021 року (а.с. 58-59 том 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача подавались різні процесуальні заяви, крім того було подано відповідь на відзив у якому позивач виклав свою позицію, доводи та заперечення яким судом першої інстанції об'єктивно надано правову оцінку.

22.09.2022 року судом першої інстанції було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2022 року на 14 год. 30 хв. (а.с. 232-233 том 1).

Як вбачається з протоколу судового засідання від 25.10.2022 року в судовому засіданні були присутні позивач, представник позивача, а також представник відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник просили суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції надавалось сторонам достатньо часу необхідні для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті шляхом розгляду та вирішення заявлених учасниками клопотань, долучення доказів. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що сторони не були обмежені у своїх правах передбачені цивільно-процесуальним законодавством.

Доводи апеляційної скарги, викладених в доповненнях до неї, про те, що квартира боржника підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку з наданням кредиту у валюті, та тим, що площа квартири не перевищує 140 кв.м., крім того ця квартира є єдиним житлом позивача, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги.

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на нерухоме майно, яке вважається предметом застави чи іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника) за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою в іноземній валюті та за умови, що загальна площа нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартир, та це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

В матеріалах справи міститься копія постанови приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 13.06.2019 року, з якої вбачається, що виконавець встановив, що квартира (за адресою АДРЕСА_1 ) знаходиться в незадовільному стані та не придатна до проживання (а.с. 208 зв. -209 том 1). Встановлено, що боржник у вказаній квартирі не проживає.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що в суді під час стягнення заборгованості боржник посилався, що він живе в м. Харків, на підтвердження чого надавав договір оренди, які він просив долучити до справи.

Таким чином, квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 не є майном, яке підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача не були порушені відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 36, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Письменної Вікторії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «29» листопада 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник