Дата документу 22.05.2023
Справа № 501/1900/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

треті особи:

1 Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області

2 Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,

3 ОСОБА_2 ,

4 ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мацко В.В. 13.09.2017 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (треті особи: Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, згідно якого просить суд:

- виконавчий напис №7277 від 11.10.2013, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким пропонується звернути стягнення на нерухоме майно квартира, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , визнати таким, що не підлягає виконанню;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Позов мотивований тим, що 11.10.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7277 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . За рахунок отриманих коштів від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 15 619,42 долара США, що за курсом НБУ станом на 11.10.2013 становить 124 846,02 грн., а також витрати 1700,00 грн., а всього 126 54602 грн.

Позивач стверджує, що 30.09.2016 ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_1 ознайомився в Іллічівському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області з матеріалами виконавчого провадження №52187586. За наслідками ознайомлення йому стало відомо, що підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис №7277 від 11.10.2013.

Представник позивача вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . За рахунок отриманих коштів від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 15 619,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.10.2013 становить 124 846,02 грн., а також витрати 1700,00 грн., а всього 126 54602 грн.

Представник позивача 27.01.2023 надав до суду заяву про зміну підстав позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, згідно якої просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 11.10.2013 за реєстровим № 7277 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Іпотечного договору № PML - 500/067/2005 (майнова порука), укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), посвідченого 30.08.2005 приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. за реєстровим № 6507, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 500/067/2005 від 30.08.2005, укладеного між ОСОБА_5 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», яка станом на 11.10.2013 становить 15 619, 42 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 14 917,89 доларів США, заборгованість за відсотками - 701,53 доларів США, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код 36789421) таким, що не підлягає виконанню.

У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за договором іпотеки настав 12.09.2013.

Проте, строк платежу наступає не на підставі договору іпотеки, а на підставі кредитного договору.

Крім того, АТ «ОТП Банк», який є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», 14.01.2010 надіслало на адресу позичальника за кредитним договором та на адресу поручителів досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № МL - 500/067/2005 від 30.08.2005, які отримані всіма адресатами 21.01.2010. Зазначена досудова вимога містить вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Надіславши досудову вимогу 14.01.2010, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, який є таким, що настав після спливу 30-ти календарних днів з дати отримання досудової вимоги, тобто 20 лютого 2010 року.

Виконавчий напис вчинено після спливу 3-річного строку позовної давності, що є порушенням ст.88 Закону України Про нотаріат.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву (пояснень) на позов не надав.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надала пояснення на позов, в якому просила розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення із врахуванням наданих пояснень.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просив позов задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. просила розглянути справу за її відсутності.

Інші учасники до суду не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним, про причини неявки не повідомили.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 13.09.2017 справа розподілена для розгляду судді Ледньовій Т.В. (а.с.25 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 17.10.2017 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (а.с.44 т.1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 09.11.2017 справа розподілена для розгляду судді Максимович Г.В., в зв`язку з поданням суддею Ледньовою Т.В. заяви про відставку (а.с.46 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 10.11.2017 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (а.с.48 т.1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 22.08.2018 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І., в зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. (а.с.206 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 26.08.2018 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (а.с.210-211 т.1) .

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 (правонаступника позивача - ОСОБА_6 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (треті особи: Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишено без розгляду (а.с.104-106 т.2).

Від третьої особи ОСОБА_2 05.03.2021 надійшла апеляційна скарга, в якій вона просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 22 листопада 2019 року та скасувати її (а.с.116-117 зв. т.2).

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.11.2022 апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.11.2019 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справа повернута до суду 01.12.2022 (а.с.238 т.2).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 01.12.2022 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.239 т.2).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 05.12.2022 справу призначено до розгляду (а.с.241-242 т.2).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 11.10.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7277, яким пропонується звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.8 т.1).

Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 11.10.2013 за реєстровим № 7277 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Іпотечного договору № PML - 500/067/2005 (майнова порука), укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), посвідченого 30.08.2005 приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. за реєстровим № 6507, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML - 500/067/2005 від 30.08.2005, укладеного між ОСОБА_5 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», яка станом на 11.10.2013 становить 15 619, 42 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 14 917,89 доларів США, заборгованість за відсотками - 701,53 доларів США, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код 36789421) таким, що не підлягає виконанню (а.с.2-6, 29-31 т.3).

Вказані обставини підтверджуються копією виконавчого напису №7277 від 13.10.2013 (а.с.8 т.1).

V. Оцінка Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис здійснено за заявою стягувача на підставі кредитного договору №ML - 500/067/2005 від 30.08.2005, який не посвідчений нотаріально відповідно до пункту 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса».

Надаючи оцінку даним доказам, суд зазначає наступне.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує наступне.

Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.88 Закону України «Про нотаріат»).

Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст.89 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису.

Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса.

Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Згідно з п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після cпливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278 гс 18); від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження №14-706 цс 19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі №363/568/18 (провадження №61-49018 св 18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164 св 19).

Письмового повідомлення з відміткою про отримання вимоги відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відносно обґрунтування Позивачем вимог недотримання приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваних виконавчих написів, приписів ст.88 Закону України «Про нотаріат», в розумінні спливу трирічного строку суд враховує наступне.

Виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, при вирішенні питання про наявність або відсутність підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в розумінні пропуску Банком трирічного строку суд враховує таке.

Згідно зі ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 глави 16 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів.

Згідно з п.3.5 глави 16 вищевказаного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Як встановлено судом, у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, для вчинення виконавчого напису нотаріуса подаються: а) оригінал кредитного договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У зв`язку із ненаданням приватним нотаріусом та відповідачем жодного доказу вчинення виконавчого напису на оригіналі договору, дублікаті договору, на копії договору або на виписці з особового рахунку боржника суд дійшов до висновку, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису було порушено приписи п.п.5.1, 5.2, 5.3 пункту 5 Порядку.

Таким чином, при дослідженні доказів, наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку про порушення відповідачем правил звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, оскільки з дня виникнення у відповідача вимоги за по кредитному договору минуло більше трьох років.

Дана позиція знайшла своє підтвердження у Постанові Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 30.09.2015 по справі №6-154 цс 15, в якій наголошено, що статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису з порушенням приписів ч.1, 2 ст.88 Закону України "Про нотаріат", п.п.2.3 пункту 2, п.п.3.1.3.2. пункту 3, п.п.5.1, 5.2, 5.3 пункту 5 глави 16 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Виходячи з викладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При подачі позову позивач не сплатив судовий збір та надав до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору (а.с.22-23 т.1).

Отже в зв`язку з задоволенням позовупідлягають стягненню з відповідача на користь держави витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 640,00 грн. (розмір ставки судового збору, що діяла на момент подачі позову до суду).

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, які представником позивача не надано суду, що є підставою для відмови в задоволенні вимог в цій частині.

Вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката не підлягає задоволенню.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (треті особи: Іллічівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 11.10.2013 за реєстровим № 7277 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Іпотечного договору № PML - 500/067/2005 (майнова порука), укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), посвідченого 30.08.2005 приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. за реєстровим № 6507, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 500/067/2005 від 30.08.2005, укладеного між ОСОБА_5 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», яка станом на 11.10.2013 становить 15 619, 42 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 14 917,89 доларів США, заборгованість за відсотками - 701,53 доларів США, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код 36789421) таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місце знаходження: 65026, м. Одеса, вул. Буніна, 10) на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 22.05.2023.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченк