ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/458/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/5274/21 Категорія: 304050000 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О. М.,
Фетісової Т. Л., Нерушак Л. В.,
за участю секретаряПойнер В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2023 (повний текст складено 27 січня 2023 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович, про розірвання договору довічного утримання та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

13 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.12.2017 року між сторонами був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С. О. та зареєстрований в реєстрі за № 5883.

За умовами вказаного договору позивачкою було передано відповідачу у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого відповідач зобов`язався забезпечувати позивачку утриманням довічно на умовах договору довічного утримання.

Зокрема, ОСОБА_1 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_2 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Сторони у відповідності до даного договору домовилися, що грошове утримання складається з первинного (одноразового) платежу у розмірі 50 000 грн. та щомісячних платежів в розмірі 1000,00 грн. Сторони домовилися, що щомісячне грошове утримання буде надаватися позивачці шляхом банківського, поштового переказу, або готівкою під розписку. Водночас, за умовами даного договору відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким такі договори укладені. Кошти на оплату комунальних платежів повинні щомісячно надаватись позивачці шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Починаючи з 2019 року відповідач неналежно виконує обов`язки, які покладені на нього в Договорі довічного утримання. Відповідно до відомостей стану особового рахунку по оплаті за централізоване опалення за період з 2017 року по 2020 рік, які видані КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго», заборгованість по оплаті централізованого опалення станом на початок 2020 року склала 3967, 12 грн., що у свою чергу призвело до позбавлення субсидії позивача на зимовий період 2021 року. Крім того, у період починаючи з 30.01.2020 року по 18.02.2021 року, відповідач неналежно здійснював платежі по оплаті комунальних послуг з опалення. Станом на 18.02.2021 року заборгованість за надання послуг з опалення становить 963 грн. 66 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті внеску на утримання будинку та прибудинкової території ОСББ «Героїв Майдану - 8», виданого головою правління ОСББ «Героїв Майдану - 8», заборгованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території в період з 01.10.2018 року по 31.12.2020 року складає 5832, 77 грн. У зв`язку з наявністю значної заборгованості по оплаті послуг, ОСББ «Героїв Майдану - 8» звернулося до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості у сумі 5832,77 грн.

Також відповідачем неналежно сплачувались щомісячні платежі в розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до виписки з рахунку позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» починаючи з грудня 2017 року відповідач сплачував такі платежі шляхом здійснення банківського переказу на картку позивача в АТ КБ «Приватбанк». Однак останній платіж був здійснений 08.01.2020 року, про що свідчить виписка по рахунку позивача. Згодом відповідач переказував грошові кошти шляхом поштового переказу. Перший переказ позивач отримала 06.10.2020 року. Несплата щомісячного грошового утримання призвела до скрутного становища позивача, оскільки всі витрати на продукти харчуванням, одяг, лікарськими засобами лягли на позивача, яка отримує пенсію та іншого доходу немає. Іншого догляду від відповідача не надходить, хоча позивач є жінкою похилого віку.

Позивачка вважає, що не відвідування та не здійснення фактичного догляду та не надання необхідної допомоги за останньою є підставою для розірвання договору довічного утримання незважаючи на те, що між сторонами фактично було визначено, що вартість матеріального утримання у розмірі 1000,00 грн., яка передбачена пунктом 7 цього договору, оплата комунальних послуг, а також виплата одноразового грошового утримання в розмірі 50 000 грн. буде забезпечувати потреби позивача - адже при цьому оспорюваний договір містить вкрай несправедливу, значно порушуючи права позивачки та взагалі суперечливу самому змісту і призначенню поняття "довічного утримання" умову - що відчужувач у випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення іншими видами забезпечення чи догляду - самостійно на свій розсуд несе всі витрати на ці види забезпечення в межах коштів, отриманих в межах цього Договору.

Так, враховуючи вік відчужувачки станом на час подачі позову( 82 роки), сторони Договору об`єктивно могли і повинні були усвідомлювати, що в такому віці особа через певний проміжок часу не зможе обходитися без сторонньої допомоги не тільки у сплаті комунальних послуг, але, насамперед, у побуті та лікуванні. Проте свідомо включені до умов договору положення про позбавлення права відчужувача за будь-яких обставин вимагати додаткового догляду і покладення на відчужувача обов`язку самостійно та на власний розсуд забезпечувати свої потреби у догляді і на лікуванні в межах 1000,00 грн. - що також об`єктивно є завідомо невиконуваним.

Просила суд розірвати договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Фіщуком С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 5883. Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання шляхом скасування за відповідачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зареєструвати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2023 року, позовні вимоги задоволено частково, розірвано договір довічного утримання, укладений 20.12.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком Сергієм Олексійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 5883. В іншій частині відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем допущені порушення договору довічного утримання, які з огляду на конкретні обставини справи є істотними, оскільки позивачка значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме отримання щомісячного матеріального забезпечення з його індексацією з метою відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, отримання від відповідача коштів на оплату комунальних та телекомунікаційних послуг, а також догляду, оскільки є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги, тому позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання підлягають до задоволення.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації та реєстрацію права власності, суд зазначив, оскільки підставою для реєстрації права власності відповідача на квартиру у даній справі був укладений між сторонами договір, а підставою припинення права власності відповідача може бути рішення суду про розірвання цього договору і вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності є похідними, припинення права власності відповідача та перехід такого права до позивача на нерухоме майно проводиться шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, заявляючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності та реєстрацію прав власності, позивачем не залучено в якості відповідача особу, яка наділена функціями реєстратора, який в силу вимог закону, має право вносити будь-які записи до Державних реєстрів.

27 лютого 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2023 року.

Апелянт вказав, що докази які є у матеріалах справи, були предметом дослідження у суді першої інстанції, але висновки, викладені в рішенні не відповідають дослідженому. ОСОБА_1 вказує, що надав суду усі квитанції, які підтверджують сплату ним грошового утримання позивачки в розмірі 1000 грн. щомісячно, але судом не взято до уваги сплату ним грошового утримання за період з лютого по жовтень 2020 року через Укрпошту, яке було підтверджено наданими суду квитанціями.

Крім того, факт обов`язкового первинного платежу в розмірі 50000,00 грн. на користь позивачки доводиться безпосередньо договором довічного утримання, в якому указано і завірено власним підписом позивачки факт передачі цих коштів на момент укладення договору. Судом не взято до уваги той факт, що власником квартири є ОСОБА_1 і питання законності отримання субсидії на сплату комунальних платежів позивачем, взагалі викликає сумнів. Крім цього, питання оплати за комунальні послуги не є істотною умовою договору і ніяк не могло вплинути на очікування позивачки в зв`язку з укладенням спірного договору.

Також апелянт не погоджується з висновками суду в частині невиконання ним догляду у виді турботи і піклування, з огляду на похилив вік позивачки. Законодавець надав сторонам свободу вибору між грошовим (матеріальним) утриманням і безпосереднє доглядом. Підпис позивачки на нотаріально посвідченому договорі довічного утримання свідчить про розуміння і погодження з фактом тільки грошового утримання, що жодним чином не суперечить вимогам ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Бабіч Т.Г. не погоджується з доводами апеляційної скарги. Просить у її задоволенні відмовити а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просить розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі позивачки та її передставника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд переглядає рішення в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання договору довічного утримання.

З матеріалів справи встановлено, що 22 грудня 2017 року між ОСОБА_2 (Відчужувач) та ОСОБА_1 (Набувач) укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 5883.

Відповідно до п. 1 Договору позивачка передає у власність відповідачу двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 площею 54,3 кв.м, у тому числі житловою площею 29,1 кв.м, а відповідач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору.

Відповідно до п.7 договору відповідач зобов`язався довічно утримувати позивача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Сторони у відповідності до даного договору домовилися, що грошове утримання складається з первинного (одноразового) платежу у розмірі 50 000 грн. та щомісячних платежів в розмірі 1000,00 грн. Сторони домовилися, що щомісячне грошове утримання буде надаватися позивачу шляхом банківського, поштового переказу, або готівкою під розписку.

Також відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким такі договори укладені (набувачем або відчужувачем). Кошти на оплату комунальних платежів повинні щомісячно надаватись позивачеві шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належить послуги з утримання будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (обсязі гаряча вода до 4 куб.м, холодна вода до 4 куб.м у разі наявності лічильника), електроенергія в обсязі до 150 вВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку) та послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Сторонам роз`яснено умови п. 2 ст. 749 ЦК України і сторони домовились, що відчужувач у випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення іншими видами забезпечення чи догляду - самостійно на свій розсуд несе всі витрати на ці види забезпечення в межах коштів, отриманих в межах цього Договору.

Відповідно до п. 8 договору щомісячне грошове утримання буде надаватись до 10-го числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому за адресою АДРЕСА_2 або готівкою на руки під розписку, або на розрахунковий рахунок банківської установи. Сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації щороку і виплачується в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції за інформацією Державної служби статистики України. Не своєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Згідно з п. 9 договору первинний (одноразовий) платіж відповідно до п.7 цього договору в розмірі 50000 грн. відчужувачка отримала від набувача перед підписанням договору.

Відповідно до п.14 договору істотними умовами цього договору вважаються щомісячні платежі, первинний (одноразовий платіж) та довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі.

Договір може бути розірваний за згодою сторін або у випадку порушення істотних умов та відмови від добровільного розірвання однієї з сторін - в судовому порядку ( п. 15 договору).

Відповідно до відомості КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість абонента ОСОБА_2 по квартирі АДРЕСА_1 за період з грудня 2017 року по лютий 2020 року складає 3385,34 грн.

Відповідно до розрахунку ОСББ «Героїв Майдану-8» заборгованість по оплаті комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території абонента ОСОБА_2 по квартирі АДРЕСА_1 за період з жовтня 2018 року по грудень 2020 року складає 5832,77 грн.

Право власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 20.12.2017 р. на підставі договору довічного утримання від 20.12.2017.

Відповідно до виписки по банківському рахунку позивачки від відповідача надходили перекази коштів 1000 грн.: 09.02.2018, 06.03.2018, 07.04.2018, 09.05.2018, 07.06.2018, 06.07.2018, 09.08.2018, 08.09.2018, 09.10.2018, 08.11.2018, 06.12.2018, 07.01.2019, 09.02.2019, 07.03.2019, 09.04.2019, 09.05.2019, 04.06.2019, 05.07.2019, 07.08.2019, 07.09.2019, 09.10.2019, 09.11.2019, 09.12.2019, 08.01.2020, 06.02.2020.

Відповідно до довідки ДП Укрпошта від 26.03.2021 від відправника ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 були направлені, надійшли за призначенням до відділення поштового зв`язку та виплачені грошові перекази 06.10.2020 на суму 1000 грн. (виплачений 07.10.2020), 05.11.2020 на суму 1000 грн. (виплачений 06.11.2020), 05.12.2020 на суму 1000 грн. (виплачений 17.12.2020), 09.01.2021на суму 1000 грн. (виплачений 11.01.2023), 07.03.2021 на суму 1000 грн. (виплачений 19.03.2021).

Згідно з довідкою Департаменту соціальної політики від 22.04.2021 відповідно до поданих заяв ОСОБА_2 призначалась субсидія з 01.07.2017 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 30.04.2019, з 01.05.2019 у призначенні субсидії відмовлено через наявність заборгованості по оплаті ОСББ «Героїв Майдана-8» комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

29.04.2021 позивач звернулась до відповідача з вимогою розірвати договір довічного утримання у зв`язку з порушення його умов - не отриманням одноразового платежу 50 000,00 грн., неотриманням щомісячно 1000,00 грн. з 2017 по жовтень 2020 року, невиконання інших умов договору.

21.12.2021 відповідачем для долучення до матеріалів справи надано копію заяви ОСОБА_2 від 13.12.2021 р. про те, що вона не зверталась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до довідки ГУ НП в Черкаській області про результати розгляду ОСОБА_3 (ЄО № 67378 від 14.12.2021р.), до поліції звернулась ОСОБА_3 з приводу того, що 14.12.2021 до її матері ОСОБА_2 приїхав гр. ОСОБА_1 з адвокатом та змусили матір написати заяву про відмову від позову, відповідні цивільно-правові правовідносини вирішуються в судовому порядку.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що відповідачем допущені порушення договору довічного утримання, які з огляду на конкретні обставини справи є істотними, оскільки позивачка значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме отримання щомісячного матеріального забезпечення з його індексацією з метою відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, отримання від відповідача коштів на оплату комунальних та телекомунікаційних послуг, а також догляду, оскільки є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги, тому позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання підлягають до задоволення .

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною першою статті 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», а тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 361/2838/18 (провадження № 61-10986св21).

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів приймає до уваги те, що набувач за договором довічного утримання регулярно сплачував щомісячно оговорену суму у 1000,00 грн. позивачці а також те, що за умовами договору відчужувачка ОСОБА_2 отримала одноразову суму у 50 000,00 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що сума у 1000,00 грн. на місяць для задоволення власних потреб позивачки є явно недостатньою. Ця сума жодного разу не індексувалась (як це передбачено договором) а в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що набувач якимсь іншим чином матеріально допомагав або забезпечував ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_1 не надавав позивачці кошти для сплати комунальних послуг. Самостійна сплата ним комунальних послуг була нерегулярною і приводила до виникнення заборгованості.

Вказані обставини, в сукупності з іншими порушеннями договору довічного утримання, дали суду першої інстанції прийти до обґрунтованого висновку про те, що позивачка значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставами для скасування або зміни рішення районного суду.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Судді