Номер провадження: 22-ц/813/5079/23
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Главацький Юрій Анатолійович на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Середи І.В. у цивільній справі №523/14521/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Консалт Солюшенс до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Одеської обласної державної адміністрації, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У вересні 2019 року Акціонерне товариство Райффайзен Банк Аваль звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Одеської обласної державної адміністрації, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у якому просило:

- у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року у сумі: 317 526,53 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2 , 2007 року народження, та ОСОБА_3 , 1980 року народження, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі та зняти їх з реєстраційного обліку;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позов обгрунтовано тим, що 10 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/0054/74/50144, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 150 000 доларів США строком до 10.04.2026 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 11,5 річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 10.04.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого було нерухоме майно, а саме квартира номер АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартир.

Усупереч вимогам договору, ОСОБА_1 порушив виконання взятих на себе договірних зобов`язань, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, унаслідок чого до нього був пред`явлений позов про стягнення боргу.

30 вересня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси у справі №2/1522/9800/11 ухвалено рішення, відповідно до якого задоволено позовні вимоги ПАТ Райффайзен Банк Аваль та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у сумі 212 838,77 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 685 512,79 грн.

Зазначене рішення суду, а також умови кредитного договору відповідач не виконує, у зв`язку з чим на адресу позичальника банком були надіслані вимоги про виконання зобов`язань та про усунення порушення основного зобов`язання.

Станом на дату формування розрахунку заборгованості, а саме на 07.08.2018 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становила: 317 526 доларів 53 центи США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 142 404 долари США 11 центів; заборгованості за відсотками у розмірі 175 122 доларів США 42 центи.

У квартирі, яка слугувала предметом іпотеки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 11.06.2019 року зареєстровані: ОСОБА_3 , 1980 року народження, ОСОБА_2 , 2007 року народження.

З огляду на те, що позичальник свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед банком, а також не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, чим спричиняє банку матеріальну шкоду, погіршує матеріальний стан кредитора, банк (позивач) просив задовольнити позовні вимоги.

При цьому позивач зазначив, що на момент укладення договору іпотеки, неповнолітня, ОСОБА_2 не мала майнових прав щодо спірної квартири, тому не вбачається перешкод для її виселення разом з батьками.

Короткий зміст судових рішень.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль Товариство з обмеженою відповідальністю Консалт Солюшенс.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року у сумі 212 838,77 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» судовий збір у розмірі

1921 грн.

Зупинено виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Главацький Ю.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем на підтвердження заявленого розміру боргу не було надано належних доказів, якими на думку апелянта є первинні бухгалтерські документи, зокрема виписку, яка б містила інформацію про те, коли та в якій кількості зараховувалися грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, та яка б на переконання скаржника, дозволяла б суду та сторонам перевірити правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Звертає увагу на те, що розмір заборгованості за кредитним договором є іншим, а ніж той, в рахунок погашення якого судом першої інстанції було звернено стягнення на предмет іпотеки.

На думку апелянта, позивач неправомірно збільшив обсяг зобов`язань за кредитним договором, оскільки розмір заборгованості за тілом кредиту не може бути більшим, а ніж сума заборгованості, яка підлягає стягненню відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2011 року, що становить 1 685 512,79 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на правові позиції Верховного Суду, висвітлені у постанові від 14.02.2018 року у справі №61-2404св18, від 14.07.2018 року у справі №14-154цс18.

Скаржник зазначає, що судом були проігноровані підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, які передбачені ст. 39 Закону України "Про іпотеку", відповідно до яких суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Позивач не надав суду докази зміни обсягу його прав у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та не надав докази завдання збитків.

На переконання апелянта, у зв`язку з ухваленням Приморським районним судом м. Одеси рішення від 30 вересня 2011 року, права та інтереси кредитора від порушення були захищені та їх обсяг не буде зменшено.

Позиція позивача на стадії апеляційного перегляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний розгляд.

Приймаючи участь в судовому засіданні Представник ТОВ Консалт Солюшенс адвокат Галайчук Г.С. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, покликаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат

Главацький Ю.А., а також представники Служби у справах дітей та сім`ї Одеської обласної державної адміністрації, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися.

Відповідачка ОСОБА_3 про дату,час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом надіслання повістки рекомендованим поштовим відправленням, однак на адресу суду указана кореспонденція повернулася з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

У відповідності до приписів п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відтак, в силу положень вимог закону, відповідачка ОСОБА_3 вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, а повістки спрямована на її адресу врученою.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

Судом першої інстанції установлено, що між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 10.04.2006 року укладено кредитний договір № 014/0054/74/50144, за умовами якого відповідач отримав кредит на суму 150 000 доларів США строком на 240 місяців, з кінцевою датою повернення 10 квітня 2026 року (т.1 а.с. 9-11).

Пунктом 2.1 указаного договору передбачено, що кредитні кошти призначені для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Пунктом 3.5. кредитного договору визначено, що у відповідності до діючого законодавства України забезпеченням даного договору може бути: договір застави/іпотечний договір.

Пунктом 5.5. кредитного договору регламентовано, що позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим договором у разі: невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Також 10 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: квартира номер АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., за реєстровим № 6162 (т.1 а.с. 13-14).

Пунктом 1.4. договору іпотеки, сторони обумовили, що виходячи з реальної вартості предмета іпотеки та з урахуванням практичної складності при його реалізації, у разі невиконання зобов`язань іпотекодавцем, його заставна вартість визначається сторонами в 2 810 32 грн., що еквівалентно 55 650 доларів США із розрахунку 5,05 за 1 долар США за курсом Національного банку України на момент укладення цього договору.

У пункті 2.1.1. іпотекодавець надав банку гарантії про те, що стосовно предмета іпотеки відсутні права третіх осіб (за договорами найму, оренди тощо), права неповнолітніх та малолітніх щодо користування предметом іпотеки не порушуються.

Відповідно до умов п. 3.1.4. договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором або за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 4 договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмету іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки.

Згідно із п. 3.1.5 у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором та/або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 цього договору. Порядок такого способу задоволення визначається пунктом 4 цього договору.

Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основаного зобов`язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні; встановлені кредитним договором строки суми кредиту та або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Пунктом 4.3 договору іпотеки обумовлено, що іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання зобов`язання за кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена звернути стягнення на предмет на іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором та/або кредитним договором.

Пунктом 4.4 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду.

Пунктом 4.5. договору іпотеки обумовлено, що способами задоволення вимог іпотекодержателя, серед іншого є у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлено пунктом 4.5 цього договору, та вибір способу задоволення таких вимог належить іпотекодержателю.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2011 року у справі №2/1522/9800/11 солідарно стягнуто з

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0054/74/50144 у сумі 212 838, 77 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 685 512 гривень 79 копійок та вирішено питання щодо розподілення судових витрат (т.1 а.с.15-17).

Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, датованого 11.06.2019 року за №2046/01-02-10, починаючи з 06.06.2012 року в квартирі

АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 14).

З огляду на те, що ОСОБА_1 не виконував указане рішення суду, умови кредитного договору, отримані кредитні кошти не повернув, банк на адресу ОСОБА_1 надіслав вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, датовану 01.08.2019 року за вих. №114/5-1610623 (т.1 а.с.19), а також на адресу ОСОБА_3 вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, датовані 01.08.2019 року за вих. №114/5-160624,№114/5-160624 (т.1 а.с. 21,22).

У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 07.08.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 317 526 доларів США 53 центи, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 142 404 долари США 11 центів та заборгованості за відсотками у розмірі - 175 122 доларів США 42 центи (т.1 а.с. 7-8).

Згідно договору про відступлення права вимоги та про відступлення права вимоги за договором іпотеки, датованого 30 червня 2021 року АТ «Райффайзен Банк» відступив АТ «Оксі Банк» право вимоги за кредитним договором № 014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року, та останньому передано права іпотекодержателя за договором іпотеки від 10.04.2006 року (т.1 а.с. 162-164).

Цього ж дня, тобто 30 червня 2021 року за договорами про відступлення права вимоги та про відступлення права вимоги за договором іпотеки АТ «Оксі Банк» відступив ТОВ «Консалт Солюшенс» право вимоги за кредитним договором № 014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року, та якому передано права іпотекодержателя за договором іпотеки від 10.04.2006 року (т.1 а.с. 193-196).

Згідно розрахунку заборгованості, складеного 30.06.2021 року, заборгованості за кредитним договором становила: 70 923,76 доларів США- заборгованість за кредитом 669,55 доларів США- заборгованість по процентах, 70 750,35 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 205374,16 доларів США прострочена заборгованість по процентах (т.1 а.с. 193).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позові вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року у сумі

212 838,77 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що є судове рішення від 30.09.2011 року, яке набрало законної сили та яким встановлено порушення солідарними відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 основного зобов`язання та розмір заборгованості за кредитним договором, що склав 212 838,77 доларів США, указані обставини в порядку ст.82 ЦПК України не потребують доказування, а тому дійшов висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим саме в частині указаної суми заборгованості.

Відмовляючи у іншій частині боргу, суд зазначив, що позивачем здійснено нарахування відсотків поза межами строку кредитного договору, який ним був змінений.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про виселення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , місцевий суд керувався тим, що іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Зупиняючи виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії воєнного стану, суд своє рішення мотивував тим, що на момент ухвалення даного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із аналізу апеляційної скарги слідує, що фактично апелянт оскаржує рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2022 року лише в частині задоволених позовних вимог, а відтак апеляційним судом не перевіряється законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині.

Перевіривши доводи апеляційної скарги на предмет їх обґрунтованості, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених у статті 12 Закону України "Про іпотеку".

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №921/107/15-г від 18.09.2018 наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

У цій справі судом встановлено, що за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2011 року стягнуто солідарно з

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/50144 у сумі 212838,77 доларів США. Рішення суду набрало законної сили. Доказів того, що вказане рішення виконано відповідачами частково чи то повністю матеріали справи не містять, не містять таких посилань і доводи апеляційної скарги.

Також судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором №014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року були забезпечені іпотекою відповідно до іпотечного договору від 10.04.2006 року, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого, останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції при розгляді справи правильно застосував норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, врахував зазначені правові висновки, зміну строку кредитного договору, та зробив правильний висновок про те, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованим в частині суми заборгованості 212838,77 доларів США.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, тому до уваги апеляційним судом не приймаються.

Доводи скаржника про те, що на підтвердження заявленого розміру боргу позивачем не було надано належних доказів, апеляційний суд не приймає з огляду на таке.

У цій справі передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є судове рішення від 30.09.2011 року у справі №2/1522/9800/11, яке набрало законної сили та яким встановлено порушення солідарними відповідачами основного зобов`язання та розмір заборгованості за кредитним договором, що склав 212838,77 доларів США, а отже у порядку ст.82 ЦПК України не потребують доказування.

Відтак, суд першої інстанції правомірно врахував обставини, які встановлені вищевказаним судовим рішення, серед іншого щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 014/0054/74/50144 від 10.04.2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів, що порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором завдає йому збитків як іпотекодержателю, апеляційний суд відхиляє, оскільки положеннями ст. 33 Закону України Про іпотеку, які підставно враховані судом першої інстанції, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року при розгляді справи №450/2216/15-ц зазначив, що позбавлення іпотекодержателя права на звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка в установленому порядку доведена, призводить до порушення співвідношення майнових прав сторін, що не узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства (судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність), що закріплені у пунктах 5 та 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що місцевий суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Главацький Юрій Анатолійович без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2022 року без змін.

Повний текст постанови складено 29.05.2023 р.

Керуючись ст. 367,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Главацький Юрій Анатолійович залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

І.В. Склярська