Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/2828/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Щокань В.М.,

за участю представника

позивача адвоката Колбасової І.Ю.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 , через свою представницю адвоката Колбасову Інну Юріївну, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.02.2015 вона з відповідачем уклали повторний шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що у книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 118 від 14.02.2015 та видане повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.05.2023.

За час перебування у шлюбі у них народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено, шлюб між подружжям розривається повторно. Вперше шлюб було розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.07.2011 по справі № 2-2817/11.

Позивачка вказує, що у сім`ї не знаходять виходу права кожного з подружжя на індивідуальність та право на фізичний і духовний розвиток, вони не піклуються про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Фактично шлюбні відносини припинені з травня 2022 року, сумісне господарство не ведеться, з травня 2022 року вона з донькою ОСОБА_3 переїхали за адресою: АДРЕСА_1 . На її думку, сім`я розпалася остаточно і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, також збереження шлюбу суперечить її інтересам побудувати нову здорову сім`ю. Спільна дитина, що народжена за час шлюбу, проживає та буде проживати з нею і знаходиться на повному її утриманні. До того ж, дочка відвідує Черкаську спеціалізовану школу І-ПІ ступенів №33 ім.В. Симоненка Черкаської міської ради Черкаської області. Відповідно до довідки Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №33 ім. В.Симоненка ЧМР ЧО від 07.04.2023 №188, з 06.01.2023 по 07.04.2023 ОСОБА_1 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, проведені батьківські збори 31.01.2023, 02.03.2023 - не відвідував. Крім того, з відповідачем про його участь у матеріальному забезпеченні життя дитини, на момент пред`явлення цієї вимоги, домовленості не встановлені. Також, не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання доньки. Фінансова допомога відповідача не систематична та недостатня для покриття належного рівня матеріального забезпечення потреб дитини тринадцятирічного віку. Так, відповідно до електронної виписки АТ КБ «Приватбанк» по її рахунку за період з 11.11.2022 по 18.04.2023, від ОСОБА_1 (з урахуванням платежу іншої фіз. особи за дорученням відповідача) було отримано 5000,00 грн. на утримання дитини. Крім того, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, участі у будь-яких додаткових витратах також не приймає.

На думку позивачки, визначення аліментів у твердому грошовому розмірі 2500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - буде найкращим, необхідним та достатнім.

Також звертає увагу суду на те, що за зверненням до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів у порядку ч. 5 ст. 183 СК України, було отримано відмову, на підставі не встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, за ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Тож, на підставі наведеного вище, позивачка просить:

-розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 14.02.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 118;

-стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. 00 коп., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та продовжувати до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 08.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не подали.

У судовому засіданні представниця позивачки адвокат Колбасова І.Ю. підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позові та з урахуванням доказів, які додані до позовної заяви. Додатково зазначила, що позивачка не має намірів примиритися з відповідачем і її рішення про розірвання шлюбу є остаточним. На даний час позивачка з дитиною проживають окремо від відповідача. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь позивачки половину сплаченого нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу, судового збору.

У судове засідання позивачка не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні відповідач визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Додатково пояснив, що він є батьком спільної з позивачкою дитини і не оспорює батьківства; пільг та інших утриманців не має. Погодився із обставинами, які позивачка вказала у позовній заяві. Зазначив, що запропонований позивачкою розмір аліментів згоден сплачувати на утримання дочки. Крім того, зазначив, що він не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки сплаченого нею судового збору при зверненні до суду із даним позовом.

Заслухавши думку учасників справи та представника сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 14.02.2015 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 118 та видане повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.05.2023. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 (а.с. 8).

Вказаний вище шлюб зареєстровано між сторонами повторно, оскільки, на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.07.2011 у справі № 2-2817/11, було розірвано попередній шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який був зареєстрований 31.10.2009 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1683 (а.с. 9).

Також встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08.06.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 602 (а.с. 10). Батьком дитини записаний відповідач.

До того ж, судом не встановлено наявності спору щодо батьківства та про поділ спільного майна між сторонами.

Згода про місце проживання та виховання дитини між сторонами досягнута. Так, сторони разом не мешкають і їхня спільна неповнолітня дитина знаходиться на утриманні матері і проживає разом з позивачкою за її місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2023/001182781 від 08.02.2023 та № 2023/001184297 від 08.02.2023 (а.с. 21, 22). На даний час позивачка ОСОБА_2 не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину. Крім того, такі обставини не спростовані відповідачем.

Суд враховує позицію сторін про можливість розірвання шлюбу, оскільки вони разом як подружжя не проживають протягом тривалого часу, не мають спільного бюджету, спільне господарство ними не ведеться, намірів зберегти сім`ю не мають. До того ж, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача про визнання позовних вимог і відсутність заперечень проти їх задоволення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Щодо вимог про розірвання шлюбу

Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 СК України).

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Така ж позиція висловлена у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, взаємні почуття між ними втрачені, їх згода на продовження шлюбу відсутня, тобто немає їх вільної і повної згоди на шлюб.Встановлено, що вони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин протягом тривалого часу, а також вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом. Відповідач визнав позовні вимоги, про що подав відповідну заяву і визнання ним позову, за нормами ст. 206 ЦПК України, прийнято судом.

При дослідженні судом фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які у сторін відсутні.

Суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе.

До того ж, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка виявила бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_4 », що не суперечить нормам чинного законодавства, а тому такі вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України).

За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачем позову у частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини і встановив, що таке визнання не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у цій частині.

Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи позицію позивачки, наміри та бажання відповідача утримувати спільну з позивачкою неповнолітню дитину, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачкою розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Слід зазначити, що судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону. При цьому, суд вважає помилковими твердження сторони позивачки про те, що аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи положення ст. 184 СК України.

Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що дитина мешкає разом з позивачкою та фактично перебуває на повному її утриманні.

Так, до початку розгляду справи по суті позивачка не змінила предмет або підставу позову, не збільшила та не зменшила розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу у межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини.

Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. (за вимогу про розірвання шлюбу).

Разом з тим, враховуючи вимогу позивачки про стягнення з відповідача 50% сплаченого нею судового збору, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат (судового збору) у розмірі 536 грн. 80 коп.

Крім того, при зверненні до суду із даним позовом, позивачка не сплачувала судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 1073 грн. 60 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 353, 430 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 14.02.2015 року (актовий запис № 118) між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ), який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ), судовий збір в сумі 536грн. 80коп.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_4 .

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягувати із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 2500грн. 00коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 04.05.2023р. до повноліття дитини.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1073грн. 60коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.05.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька