23.11.2023 227/1204/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Притуляка С.А.

за участю:

секретаря судового засідання Коверченкової М.О.

представника відповідача Гаврихіва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває в трудових відносинах з відповідачем, 04.01.2019 року повертаючись з виконання робіт по видобутку вугілля з південної корінної лави уклону № 3 пласта, горизонту 550 метрів, зачепився за поперечну планку, яка лежала на трапах, втратив рівновагу та впав отримавши травму лівого гомілкового суглобу. В КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» позивачу було встановлено діагноз «розтягнення зв`язок лівого гомілковоступневого суглобу» та надано повноцінне медичне лікування, а за результатами розслідування проведеного компетентною комісією, даний нещасний випадок було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Також позивач зазначає, що в період часу з 04.11.2014 року по 15.11.2021 року він працював на підприємстві відповідача на посаді гірника очисного забою, внаслідок недосконалості технологічних процесів позивачу прийшлось працювати в умовах важкої фізичної праці та вимушеної робочої пози, у зв`язку з чим він отримав хронічне професійне захворювання «Хронічна радиколопатія». 21.09.2022 року позивач пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% та встановлено третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку з чим, позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, змушений проходити лікування, через що порушуються нормальні життєві зв`язки позивача та можливість вести повноцінний спосіб життя. Дані негативні зміни в житті позивача є незворотними. Всі ці обставини спричиняють йому моральних страждань, а тому позивач вважає, що заподіяна йому моральна шкода, яку він оцінює у 268400,00 грн. має бути відшкодована відповідачем.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.05.2023 року було прийнято позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Добропільського міськрайоного суду Донецької області від 29.06.2023 року було зроблено перехід у справі з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.11.2023 року підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, про судовий розгляд повідомлявся належним чином. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі, також подав до суду додаткові пояснення по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні та наданому відзиві на позов, проти позову заперечував з наступних підстав. Позивачем в позові не зазначено які права та інтереси позивача були порушенні підприємством і в чому полягають ці порушення під час нещасного випадку, який стався з позивачем 04.01.2019 року. Також представник відповідача зазначає, що згідно виписки із медичної карти ОСОБА_1 , 07.09.2021 року останній звернувся до КНП «ДЦПМСД» зі скаргами на біль у попереку, зазначено, що біль турбує його декілька років, але до лікаря не звертався, лікувався самостійно. Представник відповідача також вказує на те, що ще в 2018-2019 роках ОСОБА_1 при проходженні медичних оглядів відповідно до вимог ст. 17 ЗУ «Про охорону праці» повинен був надати повну та вичерпну інформацію про стан його здоров`я, для своєчасного виявлення ранніх ознак хронічних професійних захворювань з метою не допущення погіршення його стану здоров`я і не доведення до інвалідності. Також в акті розслідування професійного захворювання від 26.08.2022 року вказано, що позивач пропрацював на ТДВ «Шахта Білозерська» лише 7 років з 22 років свого стажу, а піддавався впливу шкідливих факторів протягом 22 років 04 місяців. Тобто позивачем не зазначено, чому відпрацювавши на ТДВ «Шахта «Білозерська» лише 31% стажу роботи у вугільній галузі, не звертаючись своєчасно до медичних закладів, приховуючи стан свого здоров`я позивач вважає, що відповідач винен у встановлені йому професійного захворювання. На підставі цього представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З 07.07.1999 року по 02.11.2014р. ОСОБА_1 працював на різних посадах в ДВАТ «Шахта Новодонецька» ДГК «Добропіллявугілля», яке в подальшому було реорганізовано в ВП шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», а 04.11.2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТДВ «Шахта «Білозерська» гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті, та 15.11.2021 року був звільнений, у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , яка заповнена 28.09.1999 року. (а.с.14-20)

Згідно акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 09.01.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний таким, що порушив п. 1.2. «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою» під час нещасного випадку, який настав 04.01.2019 року. (а.с.21-24)

Також згідно акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) що стався (сталася) 04.01.2019 року о 09:00 годині на ТДВ «Шахта «Білозерська» від 09.01.2019 року, 03.01.2019 року заступник начальника дільниці з видобування вугілля № 2 ОСОБА_2 провів інструктаж та видав наряд ланці робітників до складу якої входив ОСОБА_1 , після закінчення робочої зміни уся ланка робітників направилась відкаточного квершлагу для посадки в пасажирські вагонетки та подальшого виїзду на поверхню. 04.01.2019 року о 09:00 годині ОСОБА_1 пересувався по південному хіднику бремсберга № 1. На ПК-1 він, внаслідок поспіху, спіткнувся через поперечну планку на трапах та підвернув ліву ногу, отримавши травму лівого гомілкового суглобу. Після цього ОСОБА_1 кульгаючи, дійшов 60 метрів до посадочного майданчика відкаточного квершлагу та сів на лавку, де дочекався майстра гірничої дільниці та повідомив про нещасний випадок. Комісія зробила висновок, зо нещасний випадок з ОСОБА_1 вважається пов`язаним з виробництвом, підлягає обліку по ТДВ «Шахт «Білозерська» та складається акт за формою Н-І. Також ОСОБА_1 був визнаний таким, що порушив п. 1.2. «Інструкції з охорони праці № 3 для гірника очисного забою» під час нещасного випадку, який настав 04.01.2019 року. (а.с.25-29)

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.07.2022 року, встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння), а саме хронічна радикулопатія, виникло за обставин: тривалої роботи в умовах не доскональності технології видобутку вугілля: порушення у режимі експлуатації устаткування та виконання робіт; несприятливі виробничі фактори (фізичне навантаження); несвоєчасне направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ; несвоєчасне звернення потерпілого за медичною допомогою. Також керівник департаменту з правової допомоги ОСОБА_3 в своїй особистій думці вважає, що комісією не було проведено всебічного, об`єктивного та обґрунтованого розслідування , (а.с.31-34)

Також згідно копії інформаційній довідці Східного міжрегіонального управління державної служби України з питань праці від 14.07.2022 року, зроблено висновок, що робоче місце ОСОБА_1 , слід вважати таким, що є з шкідливими та важкими умовами праці (а.с.35-39)

Згідно виписки з акту МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 119732 від 21.09.202 року, встановлено втрати професійної працездатності ОСОБА_1 на рівні 65%, з вказівкою на медикаментозне лікування по профрадикулопатії, санкурлікуванні по профзахворюваннях, також було встановлено третю групу інвалідності. (а.с.40-41)

Як вбачається з листа №37 від 11.04.2023р. Міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська (арк..с.42), у виписці з акту МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 119732 від 21.09.202 року були вказані окремо відсотки втрати професійної працездатності по кожному страховому випадку, тобто по професійному захворюванню 40% первинно та трудових каліцтвах 24.02.2013р. 15% повторно та 04.01.2019р. 10% первинно.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 611, ОСОБА_1 має професійне захворювання Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромами. (а.с.55-56)

Також судом були досліджені медичні довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівників за період з 2016 року по 2020 рік на ім`я ОСОБА_1 (а.с.108-112), згідно яких він був придатний для роботи за професією ГРОЗ станом на момент проходження оглядів.

Як вказує позивач, внаслідок отриманої травми, він має постійні скарги на стан свого здоров`я, відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, змушений проходити лікування, через що порушуються нормальні життєві зв`язки позивача та можливість вести повноцінний спосіб життя. Дані негативні зміни в житті позивача є незворотними. Всі ці обставини спричиняють йому моральних страждань, а тому позивач вважає, що заподіяна йому моральна шкода має бути відшкодована відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, стандарти, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання.

Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься проведення гірничих робіт на сучасній науково-технічній основі, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки

Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України).

Доказом вини власника може бути, зокрема акт про нещасний випадок на виробництві та акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

Як встановлено судом, позивач, виконуючи трудові обов`язки на підприємстві відповідача, які характеризуються високим ступенем шкідливості та небезпечними умовами праці, отримав травму, пов`язану з виробництвом, внаслідок чого втратив 10% професійної працездатності.

Крім того, за час трудової діяльності на у ДВАТ «Шахта Новодонецька» ДГК «Добропіллявугілля», яке в подальшому було реорганізовано в ВП шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», а також на підприємстві відповідача - ТДВ «Шахта «Білозерська» з 04.11.2014р., ОСОБА_1 піддавався впливу несприятливих факторів виробничого середовища.

Вищевказане свідчить про те, що роботодавець ТДВ «Шахта Білозерська» під час роботи позивача не забезпечив безпечного ведення робіт, що спричинило травмування на робочому місці ОСОБА_1 та виникнення у нього супутніх захворювань, що є порушенням статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому слід зазначити, що винні дії ОСОБА_1 не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої особі від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії підлягають врахуванню саме при визначенні розміру моральної шкоди (Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2022р. по справі № 227/3615/19).

Також суд зауважує, що відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує особливі характер і тяжкість отриманих позивачем травм, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров`я, невиліковність, потреба в тривалому лікуванні та реабілітації, вимушеність звільнення з роботи через стан свого здоров`я.

Разом з тим, суд враховує те, що 15% втрати професійної працездатності ОСОБА_1 отримав, внаслідок травми 24.02.2013р., тобто не під час роботи на підприємстві відповідача, а також те, що позивач більшість часу пропрацював на різних посадах в ДВАТ «Шахта Новодонецька» ДГК «Добропіллявугілля», яке в подальшому було реорганізовано в ВП шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», а на підприємстві відповідача лише з 04.11.2014 року по 15.11.2021 рік.

Враховуючи наведене, об`єктивно оцінюючи всі обставини справи, в тому числі наявність вини самого працівника в травмуванні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.1, 2, 4, 13, 27 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 153, 160 КЗпП, ст. ст. 16, 23, 1167, ЦК України, ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (Донецька область, м. Білозерське, вул. Строїтельна, 17, ) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» на користь ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В іншій частині заявлених позовних вимог позивача - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» на користь держави судові витрати в розмірі 1073,60 грн. за реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UА0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.11.2023 року.

Суддя Притуляк С.А.

13.11.23