Справа № 646/6370/21
Провадження № 2/529/315/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.

секретаря Звягольської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом, який сформований 29.09.2021 через систему «Електронний суд» у якоум просить визначити місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, а також припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дитини.

Позов обгрунтований тим, що він та відповідачка ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний шлюб між ними розірвано 08.06.2012, на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харків. Через деякий час пілся розірвання шлюбу відповідачка разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 переїхала на постійне в смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області. При цьому, позивач ОСОБА_1 сплачував останній аліменти на утримання доньки, допомагав додатково матеріально. Після переїзду дитина почала скаржитись позивачеві стосовно браку уваги з боку матері відповідачки ОСОБА_2 , а також її ставленні до неї загалом. Як наслідок у дитни погіршилась успішність у школі.

Напротязі впровадженого карантину на території України 2020 2021 було введено дистанційне навчання, в період якого дитина без контрольно не виконувала домашнє завдання, що загрожувало подальшою неможливістю вступу останньої до навчального закладу. Тому позивач ОСОБА_1 , за власний кошт організовував дитині заняття з репетиторами по різних предметах. У зв`язку з бажанням неповнолітньої дочким ОСОБА_3 вступити до учбового закладу, який знаходиться в м.Харків, остання виявила бажання проживати разом з батьком, тобто позивачем по справі. Крім того у відповідачки бракує коштів для забезпечення дитині гідної освіти та батьківської зацікавленості. Тому з огляду на це сторони досягли згоди, що неповнолітня дочка ОСОБА_7 буде проживати разом з ним, оскільки це відповідатиме її інтересам та гаромнійному розвитку дитини. Тому з 08.06.2021 неповнолітня дочка сторін ОСОБА_7 фактично почала проживати разом з позивачем та його теперішньою дружиною, з якою у неї склались довірливі стосунки.

В подальшому, неповнолітня ОСОБА_8 склала вступні іспити та навчається з 01.09.2021 у Харківському кооперативному торгово-економічному фаховому коледжі на денній формі навчання. Всі витрати з навчання, утримання, лікування дитини несе позивач, оскільки має постійну роботу, житло.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 не проявляє жодної ініціативи як матеріальної так і іншої, стосвно виховання та утримання дочки ОСОБА_3 .

Вказані підстави в своїй сукупності і слугували підставою для звернення позивача з вказаним позовом до суду.

21.10.2021 ухвалою судді Червонозаводського суду м. Харкова справу предано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду Харківської області.

06.12.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду Харківської області справу прийнято до свого провадження та залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

22.12.2021 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок її розгляду за правилами загального позовного провадження.

17.01.2022 суддею Шевченківського районного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду В.Князєва від 14.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Шевченківського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області.

Згідно супровідного листа, справи з Шевченківського районного суду Харківської області надійшли до Диканського районного суду Полтавської області 23.03.2023

24.03.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, головуючим суддею визначено суддю Петренко Л.Є.

28.03.2023 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області справу прийнято до свого провадження та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`яиввся, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вказав, про підтримання позовних вимог та просив суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, однак про дату та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подала.

Разом з тим, у матеріалах справи знаходиться заява відповідачки ОСОБА_2 про визнання позовних вимог, протии їх задоволення не заперечує та просить розгляд справи провести у її відсутність (а.с.53).

З огляду на те що сторони у справі в судове засідання не з`явились, суд провів розгляд справи у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що прямо передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши документи справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони з 29.04.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі який розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.06.2012 (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується належно завіреною копією свідоцтва про її народження (а.с.4). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо.

Позивач ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа, виданого Торезьким міським судом Донецької області, сплачував аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн.

Станом на 30.08.2021 переплата по аліментах становить 1 127 грн. 10 коп., що вбачається з розрахунку заборгованості, складеної та виданої позивачу Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харкова).

З 07 червня 2021 року дитина ОСОБА_8 проживає з батьком ОСОБА_8 , зокрема вказане підтверджується належно завіреною копією власноручно написаної заяви ОСОБА_8 (а.с.8).

В той же час, місце проживання неповнолітньої ОСОБА_8 зареєстроване по АДРЕСА_1 .

З 01.09.2021 неповнолітня ОСОБА_8 навчається у Харківському кооперативному торгово-економічному фаховому коледжі.

Оплату за навчання ОСОБА_8 у зазначеному вище навчальному закладі здійснює її батько ОСОБА_1 , що вбачається з копії Договору про надання платної освітньої послуги від 04.08.2021 (а.с. 11-12).

Постановою старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 27.01.2022 закінчено виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 ..

Згідно з ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Неповнолітня дитини ОСОБА_8 на момент розгляду справи досягла чотирнадцяти років, вона самостійно визначила своє місце проживання з батьком ОСОБА_1 .

Однак, із аналізу змісту ст.160 СК України можна дійти висновку, що спір між батьками щодо місця проживання дитини може виникнути як випадку, коли дитині є менше 10 років, так і у випадках, коли дитина досягла 10 років або 14 років. Адже, відповідно до положень ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно з ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Верховний Суд у постанові від 02.02.2022 року у справі №243/787/20 зазначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Разом з тим, суд враховує те, що сама відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала проти визначення місця проживання її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 разом з батьком позивачем по справі. При цьому, такою ж є воля і самої неповнолітньої ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої з батьком ОСОБА_1 буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи завдання суду діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дочки разом з батьком підлягають задоволенню, що буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини».

Разом з тим, суд зазначає, що проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання АДРЕСА_2 .

Головуюча : Л.Є. Петренко