Ухвала

Іменем України

25 травня 2023 року

м. Київ

справа № 180/1322/21

провадження № 61-6914ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що ОСОБА_2 є батьком дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дітей - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона є бабусею дітей зі сторони матері. За час свого життя ОСОБА_6 дуже любила дітей, всіма силами опікувалася над ними, забезпечувала всім необхідним, виховувала та доглядала, була зразковою матір`ю. Вона (позивач) завжди допомагала у вихованні онуків, підтримувала доньку та надавала матеріальну допомогу. Ще за життя ОСОБА_6 відповідач зарекомендував себе як байдужий батько, який взагалі не цікавився життям своїх дітей, ніколи не брав участі у вихованні, лікуванні, освіті дітей, відмовлявся матеріально їх забезпечувати, проживав окремо від сім`ї, до дітей не навідувався. У зв`язку із систематичним ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_6 звернулася до суду з метою стягнення аліментів на дітей. Марганецьким міським судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 2-827/10 від 08 липня 2010 року про стягнення з відповідача аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Після відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення аліментів відповідач продовжував ухилятися від забезпечення дітей, тому 17 жовтня 2013 року виконавчою службою було винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Навіть після накладення арешту на майно відповідач продовжував ухилятися від сплати аліментів аж до смерті ОСОБА_6 . Після смерті матері вихованням дітей стала займатися вона (позивач) разом з чоловіком. Вона піклується про онуків, виховує, доглядає, слідкує за станом здоров`я, займається лікуванням та освітою, відвідує школу, матеріально забезпечує дітей. Відповідач багато років систематично нехтує своїми батьківськими обов`язками, неодноразово здійснював психологічний та фізичний тиск як на ОСОБА_6 , так і відносно своїх дітей, у присутності дітей виражався грубою нецензурною лайкою, бив дружину, дітей, у зв`язку з чим вони неодноразово зверталися до поліції із заявами про вчинене домашнє насильство. Відповідач продовжував аморальну поведінку та не намагався змінити своє ставлення до дітей. Після смерті ОСОБА_6 відповідач намагався позбавитися дітей, написав заяву до служби у справах дітей, в якій просив помістити дітей до центру соціальної психологічної реабілітації. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року № 15 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в Центрі соціальної психологічної реабілітації «Теплий дім» з 29 січня 2019 року по 07 лютого 2019 року, а саме до моменту, коли вона їх забрала до себе. Наразі діти проживають разом з нею та дідусем ОСОБА_3 . Діти навчаються у Навчально-виховному комплексі «Ліцей - спеціалізована ЗОШ І-ІІІ ступенів № 10» Марганецької міської ради Дніпропетровської області, характеризуються позитивно, до навчання ставляться сумлінно. Батько дітей не бере участі в їх вихованні, не цікавиться їх життям. 06 травня 2021 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року позов задоволено. ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно його дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що під час судового розгляду не встановленого жорстокого поводження ОСОБА_2 з дітьми, однак підтверджено факт виселення дітей з речами з будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 . Доводи відповідача про те, що він піклується про дітей та матеріально їх забезпечує, не підтверджені доказами та спростовані поясненнями самих дітей. Також не підтверджено, що ОСОБА_2 в законний спосіб намагався забрати дітей у ОСОБА_1 і що остання чинила йому в тому перешкоди. З врахуванням всіх обставин справи відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 злісно умисно ухилявся від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Разом з тим, врахувавши думку дітей, які категорично наполягали на позбавленні їх батька батьківських прав і вважали це правильним, з огляду на висновок Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Додатковим рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2022 року заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Додаткове рішення місцевого суду мотивоване тим, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, враховуючи співмірність витрат зі складністю справи та з наданим адвокатом обсягом послуг, суд дійшов висновку, що критерію реальності витрат на правову допомогу, розумності їхнього розміру відповідає сума витрат на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_1 , в розмірі 35 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року та додаткове рішення цього суду від 19 квітня 2022 року задоволено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2022 року задоволено частково. Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року та додаткове рішення цього суду від 19 квітня 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом тривалого часу існують вкрай неприязні стосунки, що суттєво ускладнило налагодження емоційного зв`язку батька з дітьми. Аліменти на дітей не стягуються з відповідача з часу смерті матері дітей, відповідне виконавче провадження було закрито у зв`язку із смертю стягувача. Надалі позивач не порушувала питання щодо стягнення з відповідача аліментів. ОСОБА_2 не притягувався до відповідальності у зв`язку з неналежним вихованням дітей, представлені суду характеристики відповідача є позитивними. Встановивши відсутність фактів свідомого, умисного нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також те, що батько дітей заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні сина і доньки, яка є повнолітньою, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають компенсації витрати на професійну правничу допомогу позивача. Тому додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2022 року також підлягає скасуванню.

04 травня 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить: скасувати додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 56 000 грн витрат на професійну правничу допомогу; скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року і залишити в силі рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовані обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, однак апеляційний суд проігнорував такі обставини, зокрема те, що батько не брав участі у вихованні дітей, не цікавився їх життям, навчанням і здоров`ям, не допомагав матеріально, не сплачував аліментів на дітей, що свідчить про умисне нехтування батьківськими обов`язками. Також судом апеляційної інстанції проігноровано бажання дітей позбавити відповідача батьківських прав, а також той факт, що відповідач здав дітей до реабілітаційного центру. При цьому апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, в якій зазначено, що згідно з частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_5 . Їх батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Мати дітей ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_6 є донькою позивача ОСОБА_1 .

З акта обстеження проживання членів сім`ї у квартирі АДРЕСА_2 від 26 квітня 2021 року вбачається, що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_3 і зареєстровані за вказаною адресою з 24 січня 2013 року.

Згідно з листом Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 17.21-34/7495 від 09 квітня 2021 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 20240953 стосовно боржника ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 2-827/10, виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 08 липня 2010 року, про стягнення щомісячно аліментів з ОСОБА_4 на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 21 квітня 2010 року до повноліття старшої дитини. 26 червня 2019 року державним виконавцем на підставі свідоцтва про смерть ОСОБА_6 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

За поясненнями позивача питання про стягнення з відповідача аліментів на дітей більше не вирішувалося. Питання щодо встановлення над дітьми опіки, піклування відповідно до вимог чинного законодавства також не вирішувалося.

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 29 січня 2019 року він просив тимчасово помістити його дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Центру соціальної психологічної реабілітації.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року № 15 «Про доцільність надання висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » відмовлено у наданні висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю підстав. За заявою ОСОБА_2 як законного представника діти поміщені до центру соціально-психологічної допомоги для з`ясування обставин подальшого життя дітей.

Згідно з довідкою Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» від 07 лютого 2019 року № 40 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у Центрі з 29 січня 2019 року по 07 лютого 2019 року на повному державному забезпеченні.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Марганецької міської ради від 26 лютого 2019 року №22 рекомендовано бабусі ОСОБА_1 знайти можливі способи спілкування дітей з батьком. У разі невиконання рекомендацій переглянути питання про законність перебування дітей з бабусею та поміщення їх до Центру соціально-психологічної реабілітації «Теплий дім».

З характеристики Навчально-виховного комплексу «Ліцей-СЗШ І-ІІІ ступенів № 10» Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 зарекомендувала себе як старанна та працелюбна учениця. Навчається з бажанням, завжди виявляє зацікавленість до навчання, навчається добре. Має добре розвинену зорову пам`ять, швидко запам`ятовує навчальний матеріал. На уроках завжди уважна та дисциплінована. Систематично виконує домашні завдання. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Дисциплінована. Користується повагою серед товаришів та вчителів школи. Вихованням дівчинки займалася бабуся, ОСОБА_1 , яка брала активну участь у шкільному житті: регулярно відвідувала батьківські збори, надавала допомогу класному керівнику. ОСОБА_14 відповідально ставиться до виховання та навчання внучки. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько не брав участі у вихованні доньки, її життям не цікавився, батьківські збори не відвідував.

Згідно з характеристикою Навчально-виховного комплексу «Ліцей-СЗШ І-ІІІ ступенів № 10» Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року ОСОБА_5 зарекомендував себе як старанний та працелюбний учень. Володіє навчальним матеріалом на доброму та достатньому рівні. Навчається з бажанням, добре. Систематично виконує домашні завдання. Має добрий загальний розвиток. Скромний, врівноважений, не піддається чужому впливу. До старших ввічливий, чемний. Шкідливих звичок не має. Користується повагою серед товаришів. ОСОБА_5 підтримує дружні стосунки з усіма учнями класу. Вихованням онука займається бабуся, ОСОБА_1 , яка відвідує батьківські збори, відповідає на дзвінки класного керівника.

З листа Комунального некомерційного підприємства «Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 01 квітня 2021 року № 262/3 вбачається, що у разі захворювання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до сімейного лікаря звертається бабуся дітей ОСОБА_1 . Батько дітей ОСОБА_2 до сімейного лікаря разом з дітьми ніколи не приходив.

Згідно з листом відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09 квітня 2021 року № 461/5623 слідчим відділенням та сектором дізнання рішення про повідомлення про підозру ОСОБА_2 не приймалися та кримінальні провадження стосовно нього до суду не направлялися.

Також ОСОБА_2 не притягувався до відповідальності у зв`язку з неналежним вихованням дітей.

З висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 06 травня 2021 року № 15/20-657 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбачається, що Орган опіки та піклування Марганецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з характеристикою голови квартального комітету Марганецької міської ради від 08 серпня 2021 року ОСОБА_2 зарекомендував себе як добрий, чуйний, лагідний, шанобливий, ввічливий, завжди протягне руку допомоги. До своїх дітей ОСОБА_2 лине всім серцем, але діти його не помічають, не хочуть з ним спілкуватися.

В судовому засіданні суду першої інстанції було заслухано думку дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позбавлення батьківських прав їх батька - ОСОБА_2 . Опитана місцевим судом донька ОСОБА_4 пояснила, що вона з батьком не спілкується четвертий рік. До школи батько не приходив, подарунки не дарував, з днем народження не вітав. Вона хоче мешкати з бабусею. Батько її не ображав, не бив. Спілкувалися лише про навчання. Він не пропонував мешкати з ним, бабуся не забороняє спілкування. Опитаний місцевим судом ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_2 є поганим батьком, він вигнав їх з будинку після смерті матері, зламав замки та викинув усі речі. Батько до нього погано відносився, не бив, бо з ними не мешкав, не вітав з днем народження, купив комп`ютер, але забрав назад, до школи останній раз приходив, коли він був ще у 2 класі. Велосипед дійсно купив. В притулок помістив.

Крім того, судом першої інстанції допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона не знає відповідача, знала його дружину, є хрещеною ОСОБА_5. На АДРЕСА_1 була неодноразово. Діти проживали з матір`ю. На батька не скаржилися.

Свідок ОСОБА_17 повідомила суд, що вона не знає відповідача, дітей знає. Коли померла їх мати, дітей забрала бабуся - позивач.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що вона не знає відповідача. ОСОБА_6 добре знала, дітей знає, спілкувалися на дачі. Діти утримуються за кошти бабусі та дідуся. Від дітей жодного разу про батька не чула. Бабуся не конфліктна.

Свідок ОСОБА_19 повідомила суду, що вона знає ОСОБА_2 з 2014 року, Вони є сусідами, знає його лише з позитивної сторони. Дітей та їх матір знає. Була в них у дворі, коли ОСОБА_6 ще була жива. Мати дітей вживала алкогольні напої, а діти були проблемні, бігали по вулиці самі. Бабуся раз на три дні приносила їм щось. ОСОБА_2 їздив до росії на заробітки, коли приїжджав, привозив подарунки. Бабуся не допускала його до будинку. В будинок неможливо було зайти: таргани, бруд. Подвір`я заросле травою. Коли відповідач ходив до школи, діти не бажали з ним спілкуватися. Відповідач ніколи не бився. Після смерті матері діти не намагалися зв`язатися з батьком. Відповідача до дітей не допускали. Дітей з будинку він не виганяв, вони самі пішли.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона є дружиною відповідача; ОСОБА_6 , матір дітей, не знала. Дітям привозили солодощі, вони приходили до них додому. ОСОБА_5 приходив двічі, ОСОБА_4 приходила та просилася жити з ними, коли повернулася до бабусі, передумала. Діти проживали з бабусею. Вони їх попереджали, щоб ті забрали свої речі з будинку на АДРЕСА_1 , бо їх не було куди дівати. В будинку були борги за газ. Вони двічі приходили до школи, але вчителька була налаштована недружелюбно. ОСОБА_4 у школі з днем народження, дарували гроші та шоколадки. Вона приходила до них на вулицю Паркову , щоб бабуся не знала. Діти потрапили до «Теплого дому» за порадою органу опіки, щоб обмежити спілкування з бабусею. Але вона їх забрала до себе. Зараз дітей не бачить. Пропонували зареєструвати дітей в будинку на АДРЕСА_1 , але бабуся не погоджувалася.

Свідок ОСОБА_25 зазначила, що вона є працівником служби у справах дітей. За адресою АДРЕСА_1 вона виїжджала, ОСОБА_2 їх туди привозив. Там ніхто не мешкав, була антисанітарія, бруд, відсутність меблів. При складанні акта про умови життя дітей, вони повідомляли про відсутність контакту з батьком.

Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що вона є начальником служби у справах дітей. Діти залишилися без батьківського піклування, діти відмовлялися жити з батьком, було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав. Діти до батька йти не хотіли. Батько написав заяву про влаштування дітей у «Теплий дім». Це було особисте рішення батька, і дітей тимчасово помістили до «Теплого дому» для того, щоб вони адаптувалися. ОСОБА_2 знає мало, начебто нормальна людина, працює, щодо насилля з боку батька їй нічого не відомо. Батько дійсно хотів спілкуватися з дітьми, але діти не хотіли з ним мешкати.

Крім того, судом апеляційної інстанції було залучено до участі у справі ОСОБА_4 як третю особа, оскільки вона досягла повноліття. В судовому засіданні 17 січня 2023 року ОСОБА_4 пояснила, що не бажає спілкуватися з батьком. До смерті матері з відповідачем спілкувалася лише щодо навчання. Після переїзду до бабусі взагалі перестала спілкуватися з ним. Коштів на утримання дітей відповідач не надає. Також ОСОБА_4 визнала, що з боку батька були спроби налагодити спілкування з дітьми, однак вони цього не бажають.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 308/13654/21 наведено такі правові висноки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 вказано, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Встановивши, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом тривалого часу існують вкрай неприязні стосунки, що суттєво ускладнило налагодження емоційного зв`язку батька з дітьми, ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, не притягувався до відповідальності у зв`язку з неналежним вихованням дітей, бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, характеризується позитивно, тобто відсутні факти свідомого, умисного нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення місцевого суду і ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і застосовується судом лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду щодо застосування статті 164 СК України та прецедентною практикою ЄСПЛ у подібних правовідносинах.

При цьому зазначені висновки не суперечать загальним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеним в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, які узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.

Посилаючись на ці висновки, заявник вважає, що апеляційний суд неправильно встановив обставини справи на підставі здійсненої ним оцінки доказів в їх сукупності і що Верховний Суд має їх переоцінити, при тому, що з підстав порушення апеляційним судом норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389, частина третя статті 411 ЦПК України) судове рішення не оскаржено.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення місцевого суду по суті спору, то правильно було скасоване й додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки воно є невід`ємною частиною рішення суду, яким спір вирішено по суті. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 756/3939/20.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко