ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6535/23 Справа № 199/3773/18 Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Єлізаренко І.А.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 11 червня 2019 року

у справі за позовом першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Тулс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солярис», Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра про витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, в тому числі нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Зазначене нежитлове приміщення перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська, яке було зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 13 вересня 1991 року.

Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27 листопада 1991 року «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26 вересня 2001 року затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпро.

Факт належності об`єктів, зазначених у переліках (розділи І - XIII), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 лситопада 1991 року територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/5829/13-ц від 14 травня 2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Державна реєстрація права комунальної власності територіальної громади міста на нежитлове приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 проведена Дніпропетровським міським управлінням юстиції 05 липня 2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖЕП АНД району, передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».

06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району.

Проте, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року ВРЖЕП АНД району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року у справі №38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким, всупереч нормам чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного майна та переможцем у яких визначено ТОВ «Солярис».

На підставі протоколу проведення біржових торгів 24 липня 2013 року між ВРЖЕП АНД району та ТОВ «Солярис» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі під №1245.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.

Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення №171, що розташоване, за адресою: АДРЕСА_2 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення №117, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та визнано недійсним договір купівлі-продажу №1245 від 24 липня 2013 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладеного між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_7 та ТОВ «Солярис».

З урахуванням положень ч. 4 ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі № 38/5005/6637/2012 є такою, що набрала законної сили.

Вказане нерухоме житло ТОВ «Солярис» за договором купівлі-продажу №4955 від 18 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., було відчужено на користь ТОВ «Тулс».

У подальшому нежитлове приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 227 кв. м. було відчужено ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Так, на підставі договору купівлі-продажу №413 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться 50/100 частини нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

За договором купівлі-продажу №409 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_5 було відчужено 20/100 частини нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, за договором купівлі-продажу №265 від 03 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., на користь ОСОБА_5 було відчужено решту 30/100 частини нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Після відчуження ТОВ «Тулс» на користь фізичних осіб частини нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , сукупна площа майна у розмірі 227 кв. м. залишилася незмінною.

Незважаючи на те, що нежитлове приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 227 кв. м. було неодноразово поділено на частини його площа та загальні технічні характеристики не змінились. Документальне відображення даних про реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру не вказує про створення нової нерухомої речі, оскільки зазначений об`єкт є нерухомою річчю, основною ознакою якої є розміщення на певній земельній ділянці без можливості переміщення, тобто розташування за певною адресою.

Оскільки, спірне нерухоме майно було відчужене, Дніпропетровська міська рада як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі положень ст. 388 ЦК України.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 11 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для витребування майна на підставі ст. 387 ЦК України, оскільки спірне нежитлове приміщення було неодноразово поділено на частки, його площа та загальні технічні характеристики не змінились. Документальне відображення даних про реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру не вказує про створення нової нерухомої речі, оскільки відповідно до положень ст. 181 ЦК України зазначений об`єкт є нерухомою річчю, ознакою якої є розміщення на земельній ділянці без можливості переміщення, тобто розташування за певною адресою.

Проте, позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки початок перебігу позовної давності є день 23 липня 2013 року, коли Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у задоволенні скарги КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР» відмовлено і саме з цієї дати Дніпровська міська рада довідалася про порушення свого права.

Не погодившись з рішенням суду, перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зроблені висновки суду свідчать про неповне з`ясування ним обставини у справі, які мають істотне значення для її вирішення по суті, внаслідок чого судом безпідставно не застосовано положення ст. ст. 387, 388 ЦК України та незахищено майнові інтереси держави в особі Дніпровської міської ради. Водночас звертає увагу на те, що заявнику та Дніпровській міській раді про незаконне вибуття спірного майна стало відомо лише 31 січня 2018 року, з дати винесення господарським судом Дніпропетровської області ухвали у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство КВ ЖРЕП АНД району, якою визнано неправомірними дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси банкрута об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 11 червня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а викладені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність, передбачених законом, підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26 вересня 2001 року затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпро.

Факт належності об`єктів, зазначених у переліках (розділи І ХІІІ), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року територіальній громаді міста встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/5829/13-ц від 14 травня 2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади міста на нежитлове приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 проведено Дніпропетровським міським управлінням юстиції 05 липня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

У подальшому, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02 березня 2011 року, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖЕП АНД району передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».

Водночас, 06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району.

Проте, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року ВРЖЕП АНД району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року у справі № 38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким всупереч норм чинного законодавства та рішень Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нерухомого майна, переможцем у яких визнано ТОВ «Солярис».

На підставі протоколу проведення біржових торгів 24 липня 2013 року між ВРЖЕП АНД району та ТОВ «Солярис» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мудрецькою І.В., зареєстрованого в державному реєстрі за № 1245.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району, задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.

Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу зазначеного нерухомого майна та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1245 від 24 липня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_7 та ТОВ «Солярис».

Ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі № 38/5005/6637/2012 набрала законної сили.

Разом з тим, нежитлове приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ТОВ «Солярис» за договором купівлі-продажу № 4955 від 18 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., було відчужено на користь ТОВ «Тулс», яке також було учасником відкритих біржових торгів з продажу майна ВРЖЕП АНД району, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа».

У подальшому, нежитлове приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 227 кв.м. було відчужене ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Так, на підставі договору купівлі-продажу № 413 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться 50/100 частини нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з приміщення поз. 16-18, приміщення 21, приміщення 4, ІІ вестибюль, загальною площею 55,4 кв.м., а ганок, приміщення поз. 1-3, приміщення 19, приміщення 20, приміщення 22, І тамбур, загальною площею 57,6 кв.м. (пункт 1 Договору № 413 від 31 січня 2014 року).

За договором купівлі-продажу № 409 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_5 було відчужено 20/100 частини нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке складалось з приміщення поз. 6-9, ІV приміщення, загальною площею 45,8 кв.м.

Далі, за договором купівлі-продажу № 265 від 03 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., на користь ОСОБА_5 було відчужено решту 30/100 частини нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке складалось з приміщення поз. 5, поз. 10-15, ІІІ приміщення, загальною площею 68,2 кв.м.

Після відчуження ТОВ «Тулс» на користь фізичних осіб частин нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) сукупна площа майна у розмірі 227 кв.м. залишилась незмінною.

27 лютого 2014 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про виділ нерухомого майна у натурі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Батовою Л.Г., внесений до реєстру за № 703.

За умовами та на підставі вказаного договору із загальної площі нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 було виділено окремі індивідуально визначені нежитлові приміщення із належних ОСОБА_5 на праві приватної власності часток.

Так, на підставі договору про виділ нерухомого майна у натурі № 703 від 27 лютого 2014 року, акта щодо встановлення нової нумерації нежитлового приміщення об`єкту нерухомого майна від 05 березня 2014 року, складеного інженером технічної інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_8 , технічних висновків Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради № 10/613-1 та № 10/613-2 від 31 березня 2014 року, належних ОСОБА_5 на праві приватної власності 20/100 та 30/100 нежитлового приміщення №171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 було виділено окремі нежитлові приміщення: № 171Б загальною площею 45,8 кв.м. та № 171А загальною площею 64 кв.м., а решта - 4,2 кв.м., за домовленістю співвласників та відповідно до технічних паспортів на новоутворені нежитлові приміщення, виготовлених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , залишилась у загальному користуванні. Вказане пояснюється тим, що 4,2 кв.м., (за технічними паспортами поз.10), які не увійшли до складу нежитлових приміщень № 171Б та № 171А є коридором, який поєднує суміжні між собою приміщення.

Державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_5 на нежитлові приміщення № 171А загальною площею 64 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та № 171Б загальною площею 45,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , проведено Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції, 03 квітня 2014 року (номери свідоцтв про право власності: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 10 квітня 2014 року).

Нежитлові приміщення № 171Б та № 171А розташовані за адресою: АДРЕСА_2 було включено до житлового фонду міста.

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 284 від 18 червня 2014 року «Про зміну правового режиму майна», декларації про початок виконання будівельних робіт № ДП 906 від 17 липня 2014 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 77 від 06 серпня 2014 року та технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції 30 червня 2015 року за № СТА 230687 було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64 кв.м., житловою 39,6 кв.м.

У зв`язку із зміною статусу нежитлового приміщення, до описової частини об`єкта нерухомого майна із реєстраційним номером 01, 25.06.2015 Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції внесено зміни відповідно до складеного технічного паспорту на новоутворену квартиру АДРЕСА_3 .

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 284 від 18 червня 2014 року «Про зміну правового режиму майна», декларації про початок виконання будівельних робіт № ДП 93 від 17 липня 2014 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 388 від 06 серпня 2014 року та технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції 30 червня 2015 року за № СТА 230686 було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 кв.м., житловою 27,6 кв.м.

Відповідно до складеного технічного паспорту на новоутворену квартиру АДРЕСА_3 Б Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції 25 червня 2015 року до описової частини об`єкта нерухомого майна із реєстраційним номером 01 внесено зміни щодо його складових частин.

На даний час власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу № 421 від 11 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., укладеного з ОСОБА_5 .

Квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу № 5339 від 17 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. було відчужено ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , який за договором купівлі-продажу № 1029 від 28 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. продав квартиру ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки початок перебігу позовної давності є 23 липня 2013 року, коли Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у задоволенні скарги КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР» відмовлено і саме з цієї дати Дніпровська міська рада довідалася про порушення свого права. Враховуючи, що на день подачі позову у червні 2018 року спливла позовна давність для пред`явлення позову про витребування майна відповідно до положень статті 388 ЦК України, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Згідно зі статтями 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником та володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої цієї статті).

З урахуванням викладених вище норм матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який вказує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14 (провадження № 14-636цс18).

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Частинами п`ятою, восьмою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності; об`єкти комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.

В оцінці наявності підстав для застосування позовної давності, апеляційний суд враховує таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Так, звертаючись у червні 2018 року до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника - територіальної громади міста Дніпро за відсутності рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування - Дніпровської міської ради, а договір купівлі-продажу, на підставі якого це майно вибуло з її володіння, 31 січня 2018 року визнано судом недійсним, відчуження майна відбулось поза волею власника - територіальної громади міста Дніпро, що в свою чергу свідчить про порушене майнове право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом витребування нерухомого майна в кінцевих набувачів, також це підтверджено вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року, що набрав законної сили 23 травня 2016 року, відносно ОСОБА_10 . Увказаних судових рішеннях встановлена, зокрема, протиправність дій останнього щодо невиконання обов`язку зняти обтяження та передати майно підприємства на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю ДМР», а також умисне невиконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області щодо яких його було зобов`язано передати майно.

Водночас, до складу нерухомого майна, щодо якого не було виконано умисно рішення суду, увійшло і спірне нерухоме майно, яке в подальшому було придбано ТОВ Солярис, яке в свою чергу через три місяці здійснило його відчуження ТОВ Тулс, яке також через три місяці здійснило його відчуження на користь фізичних осіб. При цьому, набувачі у власність спірного майна, мали б прояву звернути увагу на такі обставини, як, зокрема, неодноразове відчуження спірного нерухомого майна менш ніж за рік.

Отже, зваживши у цій справ всі підстави та послідовність набуття майна у власність, а також обставини вибуття спірного майна із володіння органу місцевого самоврядування, відсутні підстави вважати непропорційним втручання у мирне володінням цим майном.

Щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції помилково зроблено висновок щодо пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки початок перебігу позовної давності є день 23 липня 2013 року, коли господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у задоволенні скарги КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю ДМР» було відмовлено і саме з цієї дати Дніпровська міська рада довідалася про порушення свого права.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначене комунальне підприємство є самостійною юридичною особою, яке на власний розсуд здійснює захист своїх прав і інтересів, у тому числі у судовому порядку. Отже, реалізація ним своїх процесуальних прав у справі №38/5005/6637/2012 не може бути підставою для обмеження права на судовий захист майнових прав Дніпровської міської ради у справі №199/3773/18.

Разом із цим, станом на 23 липня 2013 року Дніпровська міська рада учасником справи №38/5005/6637/2012 не була, і до участі у вказаній справі її було залучено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області лише 12 квітня 2016 року.

При цьому, судом не враховано, що прокурор звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, а не в особі КП «Бюро обліку майнових прав і діяльності з нерухомістю ДМР» і зазначене підприємство не є учасником даної справи.

Окрім вище викладеного, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову прокурора у повному обсязі, у зв`язку із пропуском строку позовної давності, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Визначаючи початок перебігу позовної давності у справі, яка переглядається, Верховний Суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 369/6601/15-ц, відповідно до якого положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом. Отже, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

З урахуванням того, що у справі у справі № 38/5005/6637/2012 встановлено факт недійсності договору купівлі-продажу з відчуження спірного майна, що свідчить про вибуття спірного нерухомого майна з володіння законного власника з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею, вказані обставини під час розгляду цієї справи не підлягають доказуванню.

Отже, застосовуючи до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 369/6601/15-ц, у цій справі апеляційний суд констатує з урахуванням особливостей конкретних правовідносин, що початок перебігу позовної давності пов`язаний з наведеними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою, сформульованою у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство КВ ЖРЕП АНД району, якою визнано неправомірними дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси банкрута об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу, в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 липня 2013 року № 1245.

Таким чином, звернення прокурора до суду за захистом майнових прав територіальної громади м. Дніпро шляхом витребування в кінцевих набувачів спірного нерухомого майна відбулося з дотриманням встановленого строку звернення до суду за захистом прав з моменту встановлення протиправності вибуття цього майна із комунальної власності.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів доходить висновку про наявність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів, на підтвердження заявлених вимог та витребування у кінцевих набувачів спірного нерухомого майна, що відповідає як положенням ст. 388 ЦК України та так і критеріям законності та пропорційності в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Разом з тим, кінцеві набувачі не позбавлені можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до особи, у якої вони придбали майно.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то з відповідачів слід стягнути судові витрати на користь прокуратури Дніпропетровської області в розмірі 3440,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради- задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 11 червня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Тулс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солярис», Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпра про витребування майна - задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради 25/100 нежитлового приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради 25/100 нежитлового приміщення № 171, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Витребувати від ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради приміщення № 171А, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Витребувати від ОСОБА_3 на користь територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради приміщення № 171Б, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 3440,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 3440,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 3440,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 3440,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

І.А. Єлізаренко