ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/10407

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 лютого 2023 року.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «КЗРК») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, з п. 1 Наказу № 3090 від 21.07.2021 року Голови правління АТ «КЗРК» було прийнято рішення про виключення зі штатного розпису апарату управління комбінату з 27.09.2021 9 штатних одиниць інспекторів (з внутрішнього контролю) групи внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму і охорони (АУП), у тому числі одиницю, яку обіймав позивач, якого було попереджено про вивільнення за 2 місяці - 09.08.2021 року.

ОСОБА_1 було запропоновано наявні вакантні місця для подальшого працевлаштування на комбінаті відповідно до його кваліфікації та стану здоров`я.

У зв`язку з тим, що запропоновані вакантні місця не відповідали освіті, фаху та досвіду роботи ОСОБА_1 , останній письмово засвідчив свою незгоду з запропонованими йому вакансіями.

27.08.2021 року ОСОБА_1 повторно було запропоновано вакантні штатні одиниці, але позивач знову відмовився від них з наведених вище підстав.

Жодного разу позивачу не було запропоновано посаду фахівця з оперативного контролю, також не було запропоновано вакантні на той час посади у відділі економічної безпеки, в бюро перепусток, в охорону апарату управління. 11.10.2021 позивача було звільнено на підставі Наказу № 1885-к у зв`язку з скороченням штату п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказу №1885 від 11.10.2021 року про звільнення його за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП; Поновити ОСОБА_1 на роботі в АТ «КЗРК» на посаді інспектора (з внутрішнього контролю) групи внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму і охорони (АУП) АТ «КЗРК» з 11 жовтня 2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в виходячи із середньомісячної заробітної плати в розмірі 597,04 грн. за період з 12.10.2021 року по день постановлення рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відповідач не запропонував ОСОБА_1 всі вакантні посади на підприємстві, які існували, з дати попередження про звільнення по дату звільнення. Натомість ОСОБА_1 пропонувались вибірково вільні вакансії, які не відповідали рівню кваліфікації.

Наголошує, що до дати звільнення ОСОБА_1 приймались відповідачем працівники на посади, які не пропонувались йому.

Вважає, що відповідачем порушено вимоги ч.2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП в частині обов`язку запропонувати позивачу всі вакантні посади за відповідною професією та спеціальністю, що є підставою для скасування наказу про звільнення, як незаконного та поновлення позивача на роботі.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення Жовтневого районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами по справі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ксенчук Д.М. у засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - адвокат Штефан Т. у засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 до 11.10.2021 року перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача, працював на посаді інспектора (з внутрішнього контролю) групи внутрішнього контролю по забезпеченню режиму та охорони комбінату, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом АТ «Кривбасзалізрудком» № 3090 від 21.07.2021 «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління комбінату» з метою оптимізації чисельності, покращення організації робіт у групі внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму та охорони, підвищенням оперативного контролю за запобіганням розкрадання товарно-матеріальних цінностей на структурних підрозділах комбінату, посиленням контролю за виконанням працівниками комбінату вимог чинних положень та нормативних актів та у зв`язку з розширенням вимог до завдань і обов`язків до посади інспектора (з внутрішнього контролю), виключено з 27.09.2021 із штатного розпису апарату управління комбінату відділу контролю по забезпеченню режиму та охорони групи внутрішнього контролю 9 штатних одиниць інспекторів (з внутрішнього контролю) (пункт 1 Наказу); введено з 27.09.2021 до штатного розпису апарату управління комбінату відділу контролю по забезпеченню та охорони групи внутрішнього контролю 6 штатних одиниць фахівців (з оперативного контролю) (пункт 2 Наказу).

З вказаним Наказом № 3090 ОСОБА_1 був ознайомлений 28.07.2021, що не оспорюється сторонами по справі.

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 було вручено попередження про вивільнення та запропоновані станом на дату підписання цього попередження вакантні місця роботи, що відповідають наявним у адміністрації підприємства відомостям про його кваліфікацію та стану здоров`я, проте ОСОБА_1 не погодився із запропонованими вакансіями.

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 повторно був ознайомлений з вакантними посадами АТ «Кривбасзалізрудком», і також не погодився із запропонованими вакансіями, так як вони не відповідають фаху і освіті.

Наказом АТ «Кривбасзалізрудком» № 3882 від 17.09.2021 «Про внесення змін до наказу» у зв`язку з суттєвим зменшенням обсягів збуту та пов`язаним з цим зниженням планових обсягів видобутку товарної залізної руди та з метою скороченням витрат на оплату праці та оптимізації штатної чисельності працівників комбінату, скасовано з 17.09.2021 п. 2, п. 5 наказу АТ «Кривбасзалізрудком» № 3090 від 21.07.2021 року «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління комбінату».

З Наказом № 3882 від 17.09.2021 ОСОБА_1 було ознайомлено 08.10.2021.

Наказом АТ «Кривбасзалізрудком» № 3915 від 20.09.2021 «Про внесення змін до наказу» з метою удосконалення змісту наказу № 3090 від 214.07.2021 «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління», після внесення змін згідно з наказом № 3882 від 17.09.2021 «Про внесення змін до наказу», внесено зміни до п. 4 наказу № 3090 від 21.07.2021 «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління» та викладено його у новій редакції.

З Наказом № 3915 від 20.09.2021 було ознайомлено ОСОБА_1 під розпис.

АТ «Кривбасзалізрудком» звернулося Первинної організації Профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кривбасзалізрудком» Цеховий комітет АУП з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 інспектора (з внутрішнього контролю) групи внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму і охорони (АУП) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників.

Згідно з копією Витягу з протоколу № 15 від 04.10.2021 засідання профспілкового комітету Апарату управління Первинної організації профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кривбасзалізрудком», профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Відповідно до Наказу № 1885-к від 11.10.2021 «Про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників» звільнено ОСОБА_1 , інспектора (з внутрішнього контролю) групи внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму і охорони (АУП) АТ «Кривбасзалізрудком» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників з 11.10.2021року.

Згідно копії штатного розпису, станом на 01.06.2021 року у відділі контролю по забезпеченню режиму та охорони у групі внутрішнього контролю наявні 9 штатних посад інспекторів (з внутрішнього контролю), тоді як згідно з копією штатного розпису станом на 01.10.2021 року такі посади відсутні.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимогі заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вжив всіх можливих заходів, спрямованих на працевлаштування позивача, тобто роботодавцем було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 . Отже, звільнення позивача згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, тому відсутні правові підстави скасування наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_1 на роботі в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді інспектора (з внутрішнього контролю) групи внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму і охорони (АУП), з якої його було звільнено 11.10.2021 року згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю,

що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений

у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови

у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння

у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода

між працівником і власником підприємства, установи, організації

або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджаютьне пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, провадження № 61-13999св20, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, провадження № 61-6288св21, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, провадження № 61-7098св21, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, провадження № 61-10299св21, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Щодо переважного права позивача на залишення на роботі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника може мати місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, а скороченню підлягає лише певна їх частина.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було двічі запропоновано вакантні посади на підприємстві (понад 250), від яких він відмовився. Наказом АТ «Кривбасзалізрудком» № 3090 від 21.07.2021 «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління комбінату» із змінами, виключено з 27.09.2021 року із штатного розпису апарату управління комбінату відділу контролю по забезпеченню режиму та охорони групи внутрішнього контролю 9 штатних одиниць інспекторів (з внутрішнього контролю) (пункт 1 Наказу), та у відповідності до штатного розпису станом на 01.10.2021 року ці посади відсутні, і нових аналогічних посад до штату не введено, а тому роботодавець не визначав коло осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, безпосередньо щодо такої посади.

Отже, було скорочено усі посади, аналогічні посаді позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що передбачене статтею 42 КЗпП України переважне право позивача на залишення на роботі не могло бути реалізоване.

Як вбачається з матеріалів справи, профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дослідив у судовому засіданні відповідні штатні розклади підприємства та надав їм правову оцінку.

Відповідно до частини третьої статті 64 ГКУ підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Штатний розпис це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати й посадові оклади працівників. Враховуючи зазначене, прийняття на роботу працівників має відбуватись згідно із штатним розписом і з посадовим окладом, визначеним штатним розписом.

Щодо позаштатних працівників, то слід зауважити: якщо потрібно, підприємство може прийняти на роботу працівника за посадою (професією), не передбаченою штатним розписом, уклавши з ним трудовий договір. У цьому випадку такого працівника називають позаштатним працівником. Розмір його заробітної плати встановлюється за домовленістю сторін і не визначається штатним розписом.

Враховуючи зазначене, позаштатними працівниками можна назвати безробітних, які виконують оплачувані громадські роботи на підприємстві. Громадські та інші роботи тимчасового характеру виконуються виключно на створених для цього тимчасових робочих місцях Ї для організації таких робіт не можуть бути використані постійні робочі місця та вакансії.

Роботодавець створює наказом тимчасові робочі місця (звертаємо увагу не вводить посади до штатного розпису), приймає за строковим договором осіб, які перебувають на обліку в службі зайнятості.

Отже, позаштатний працівник це тимчасовий працівник, посада якого не передбачена штатним розкладом підприємства, тоді як у разі звільнення у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці роботодавець має запропонувати звільненому працівникові вакантні посади, наявні у штатному розкладі, які і були запропоновані позивачу.

Посилання в апеляційний скарзі на ті обставини, що у період звільнення позивача на постійні посади , що відповідають його фаху, приймалися інші постійні працівники фактичним обставинам справи не відповідає.

ОСОБА_1 роботодавцем повинно бути запропоновано всі вакантні посади, які наявні у штатному розписі , що й було зроблено підприємством, запропоновано близько 250 вакантних посад , проте позивач не погодився з запропонованими посадами.

Установивши, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову про поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку позивача свідчить про незаконність його звільнення та наявність підстав для поновлення на роботі.

Вказані доводи апеляційній скарзі є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні , з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: