Справа № 703/3306/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Дегтярь Л.В.

учасники справи:

представника позивача Гірченка О.А.

представника відповідача Холодняка В.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батьківство,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить виключити запис про нього, як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 20 серпня 2019 року він одружився з ОСОБА_4 . На час укладення шлюбу у відповідачки вже був син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком якого позивач не являється, та відповідач про це знає. Сторони проживали разом з червня 2020 року, при цьому позивач добре відносився до сина відповідачки, однак не давав своєї згоди на його усиновлення та не давав згоду на те, щоб його було записано до свідоцтва про народження сина відповідачки ОСОБА_5 . Позивач в Смілянському міському ВДВС ГТУЮ МЮ у Черкаської області дізнався про те, що в серпні 2019 року відповідачка без його згоди записала його батьком свого сина ОСОБА_5 в свідоцтво про народження. Відповідачка знаючи, що він не є батьком її сина ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, який рішенням суду було задоволено. На даний час в нього існує заборгованість за аліментами, однак він не є біологічним батьком сина відповідачки, а тому вказану заборгованість не визнає. Хоче встановити, що він не є біологічним батьком дитини відповідачки ОСОБА_5 , оскільки вважає, що це буде краще для позивача, оскільки він позбавиться фінансового тягаря, а дитині також не потрібні такі стосунки із не рідним батьком.

За таких обставин, ОСОБА_7 просить виключити запис про своє батьківство з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 08 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку, представник позивача адвокат Гірченко О.А. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Вказав, що позивач ОСОБА_3 в серпні 2019 року одружився з ОСОБА_4 , на той час в неї вже був син ОСОБА_5 . Позивач проживав разом з відповідачкою до червня 2020 року, добре відносився до сина відповідачки ОСОБА_5 . Однак вказав, що відповідач достовірно знаючи, що дитина відповідачки син ОСОБА_5 не є його біологічним батьком не давав жодної згоди на те, щоб його записали батьком ОСОБА_5 . Від клопотання про проведення генетичної експертизи відмовився. Зауважив на те, що заява написана ОСОБА_3 про визнання батьківства ОСОБА_8 була написана не з волі позивача, а шляхом його обману відповідачкою, яка напевно дала йому на підпис якийсь документ, який позивач не читав. Вказав, що в зв`язку з подачею відповідачкою позову до позивача про стягнення аліментів, ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів. Однак, оскільки син відповідачки ОСОБА_5 не є біологічним сином позивача, про що відомо відповідачці то не зобов`язаний платити аліменти та сплачувати заборгованість. В зв`язку з цим позивач був змушений звернутись до суду із позовом про виключення його даних із актового запису про народження сина відповідачки ОСОБА_5 .

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, однак надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити у задоволенні позову. Заперечення на позов мотивовані тим, що вона відразу після народження сина ОСОБА_5 познайомилась з позивачем ОСОБА_3 3 січня 2019 року вона вперше зустрілась із ОСОБА_3 та йому було достеменно відомо про те, що в неї є син ОСОБА_5 . В серпні 2019 року фактично за декілька днів до одруження, позивач виявив бажання усиновити малолітнього ОСОБА_5 шляхом зміни його прізвища та по - батькові, та записати його себе батьком і просив щоб вона на це погодилась. Оскільки вона була не проти то вони разом звернулись до Смілянського міського ДРАЦС де спільно подали заяву про визнання батьківства, в якій ОСОБА_3 визнав себе батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до цієї ж заяви було внесено зміни до актового запису про народження сина ОСОБА_5 та йому змінено прізвище на ОСОБА_9 . Таким чином вважає, що позивач свідомо визнав себе батьком сина ОСОБА_5 . Оскільки за рішенням суду він повинен сплачувати аліменти, а він не бажає цього робити то вигадав цю історію та звернувся до суду із надуманим позовом. Зазначила на те, що позивач достовірно знав, що син ОСОБА_5 не є його біологічним в момент подачі заяви про визнання його батьком, то відповідно до норм СК України не може бути виключеним із актового запису про народження дитини.

В судовому засіданні представник відповідачки, адвокат Холодняк В.М. позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні. Вказав суду на те, що, оскільки позивач ОСОБА_3 познайомився із відповідачкою ОСОБА_4 коли в неї вже був син ОСОБА_5 та він про це достеменно знав. Вважає, що вказаний позов викликаний тим, що позивач є військовослужбовцем та має стабільну заробітну плату та не бажає сплачувати аліменти на сина ОСОБА_5 . Просив суд врахувати той факт, що заяву ОСОБА_3 про визнання його батьком відносно сина відповідачки ОСОБА_5 подавав особисто в органах ДРАЦС, а тому його посилання на те, що позивачка ввела його в оману та самостійно записала його батьком, спростовуються матеріалами справи.

Представник третьої особи Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від начальника відділу ДРАЦС, в якій зазначено, що державна реєстрація народження дитини ОСОБА_8 , 13 листопада 2018 року проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 13 серпня 2022 року до актового запису про народження на підставі заяви про визнання батьківства від 13 серпня 2022 року поданої особисто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до якої було внесено зміни в частині «відомості про батька» де вказано було батьком ОСОБА_3 . На підставі зазначено вважають, що вимоги ОСОБА_3 є не обґрунтованими. Звернули увагу і на те, що відповідно до п. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитни, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Просили суд, врахувавши їх пояснення, ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2019 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - сторін по справі.

З копії рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/372/22 від 26 липня 2022 року вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2019 року по 26 липня 2022 року.

Позивач ОСОБА_3 , як на підставу позову посилається на те, що відповідачка самостійно, без надання його згоди на це, записала його батьком своєї дитини сина ОСОБА_5 . А також на те, що про те, що він записаний батьком дитини відповідачки сина ОСОБА_5 він дізнався лише від державного виконавця, який відкрив виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

З копії рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/1021/21 від 28 травня 2021 року вбачається, що під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву в якому позов визнав частково, пояснив, що з нього утримуються аліменти на утримання ще однієї спільної дитини з позивачкою ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його доходу. Таким чином станом на 28 травня 2021 року позивач ОСОБА_3 достовірно знав про те, що в нього із ОСОБА_4 двоє спільних дітей. Вказане рішення ОСОБА_3 не оскаржувалось та набрало законної сили 29 червня 2021 року.

Окрім того з рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 в позовній заяві зазначила, що вона з ОСОБА_3 має двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 в судове засідання по розірванню шлюбу не з`явився, однак надав до суду заяву в якій позов визнав. Таким чином ОСОБА_3 станом на 26 липня 2022 року також знав та не заперечував проти того, що в нього з ОСОБА_4 є двоє спільних дітей. Вказане рішення ОСОБА_3 не оскаржувалось та набрало законної сили 25 серпня 2022 року.

З копій виконавчих листів від 13 жовтня 2020 року вбачається, що з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання та утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_12 .

З довідки про доходи вбачається, що з ОСОБА_3 проводилось стягнення аліментів в період коли він проходив навчання в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

В письмових пояснення по суті позову в зв`язку з наданим відповідачкою відзивом на позовну заяву представник позивача, адвокат Гірченко О.А. зазначає, що оскільки відповідачка визнала позов в тій частині, що позивач не є біологічним батьком сина ОСОБА_5 то проводити по справі генетичну експертизу не потрібно. Окрім того вказав, що на його думку відповідачка жодним чином не довела суду того факту, що позивач свідомо написав заяву про визнання батьківства.

Відповідно до актового запису про народження № 248 від 13 листопада 2018 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьком якого було зазначено: ОСОБА_14 , на підставі ст. 135 СК України. На підставі заяви про визнання батьківства від 13 серпня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внесено зміни до гр.гр. 1,3 в частині «відомості про дитину» та «відомості про батька».

З заяви про визнання батьківства від 13 серпня 2019 року, зареєстрованої за № 30/16.5-05.1.7 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 особисто звернулись до Смілянського МВДРЦС ГТУЮ у Черкаській області та обидва підписали вказану заяву про що свідчать підписи в графі: підписи батьків: батько ОСОБА_9 (падпис) мати (підпис) та дата 13 серпня 2019 року.

Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства позивачем ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини.

Судом встановлено та підтверджується самим позивачем і його представником, що на момент знайомства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в неї вже був малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про те, що син відповідачки не є та не може бути (оскільки позивач познайомився з відповідачкою вже після народження дитини) його біологічною дитиною ОСОБА_3 достеменно знав.

Твердження позивача про те, що він записаний батьком дитини відповідачки сина ОСОБА_5 він не знав, а дізнався лише від державного виконавця, який повідомив йому про те, що в нього існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, не підтверджуються належними та допустимими доказами та навпаки спростовуються матеріалами справи.

Під час розгляду Смілянським міськрайонний судом Черкаської області справи про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини (28 травня 2022 року) та під час розгляду справи про розірвання шлюбу між сторонами (26 липня 2022 року) ОСОБА_3 , знав про зазначені справи та підтвердив свою згоду на винесення рішення, надавши письмові заяви про визнання позову. Таким чином твердження позивача ОСОБА_3 про його не знання, що він записаний батьком сина відповідачки ОСОБА_5 , спростовуються і вище вказаними рішення суду.

Відповідно до ч. 1 статті 121 Сімейного кодексу України (надалі СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до ч.5 статті 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123цього Кодексу.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 статті 77 ЦПК України).

Зміст предмета доказування залежить від особливостей категорії справи. Предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме статтею 136 СК України.

Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.

Згідно із статтею 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зауважує, що сторона, яка оспорює батьківство, має надати всі необхідні докази, оскільки тягар доказування лежить саме на цій особі.

Відповідно до ч. 3 статті 12, ч. 2 статті 77, статті 81 ЦПК України відповідачка має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Отже, якщо позивач стверджує, що в момент реєстрації себе батьком дитини не знав, що не є її батьком, то відповідачка має надати докази на спростування таких тверджень.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 статті 82 ЦПК України).

Так, у цій справі суд встановив, що відповідачка ОСОБА_4 визнала ту обставину, що позивач не є біологічним батьком народженої нею дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Водночас, відповідачка ОСОБА_4 категорично заперечила ту обставину, що при реєстрації себе батьком дитини, позивач ОСОБА_3 не знав, що він не є біологічним батьком її дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засідання встановлено, що сторони по справі познайомились в кінці листопада 2018 року (після народження сина відповідачки ОСОБА_5 ), а в перше зустрілись ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заява про визнання батьківства підписана позивачем до відділу ДРАЦС датована 13 серпня 2019 року, тобто більш ніж через шість після знайомства). Вказані факти свідчать про те, що позивач ОСОБА_3 на момент подачі заяви до відділу реєстрації актів цивільного стану, достеменно знав, що не є біологічним батьком сина відповідачки ОСОБА_5 , однак самостійно виявив бажання (шляхом подання відповідно заяви) бути визнаним батьком сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Тобто, суд має встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

У своїх поясненнях, наданих у ході судового розгляду справи, представник позивача вказував, що на момент знайомства з відповідачкою позивач вже знав, що в ОСОБА_4 є дитина. Про це ж вказав і сам позивач у позовній заяві.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивачем до позовної заяви долучено клопотання про проведення судово-генетичної експертизи. Однак, у ході розгляду справи представник позивача не наполягав на проведенні вказаної експертизи та відмовився в судовому засіданні від її проведення, мотивуючи тим, що відповідачка ОСОБА_4 визнала, що позивач ОСОБА_3 не є біологічним батьком її дитини.

Отже, з огляду на зазначене, судом встановлено, що позивачем та його представником на підтвердження обставин, викладених у позові та зазначених у судовому засіданні, зокрема, що позивачу не було відомо про те, що відповідачка записала його батьком сина ОСОБА_5 , а виключно пояснення позивача суд не може покласти в основу рішення, з огляду на приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, які встановлюють, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, відповідачкою доведено, що при реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач ОСОБА_3 знав, що не є біологічним батьком цієї дитини, вказане слідує з чітких та послідовних пояснень відповідачки, яка прив`язувала події знайомства, спілкування та спільного проживання з позивачем ОСОБА_3 з конкретними датами. Зазначені відповідачкою ОСОБА_4 обставини підтвердженні доданими до матеріалів справи доказами, а саме копіями рішення суду та заявою позивача про визнання батьківства, а також той факт що вказані обставини позивачем не спростовані.

Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, а саме, що позивач ОСОБА_3 при реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знав, що він не є біологічним батьком цієї дитини, однак погодився на реєстрацію батьком дитини, а також оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Вказана правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 07 квітня 2021 року у справі №664/3284/18.

Ухвалюючи рішення, суд також враховує, що при такому вирішенні спору, керуючись найкращими інтересами дитини, буде досягнуто справедливий баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Разом з тим, відповідно до ст. 264ЦПК України суд підчас ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України,залишає за позивачем.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вище наведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтями 121, 122, 126, 136 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 133, 141, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Смілянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батьківство - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення (з дня складання повного тексту).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2023 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький