Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 388/349/20

провадження № 61-5759св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Чельник О. І., Черненка В. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 14 січня 2019 року він видав довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н. В. (далі - приватний нотаріус Рукавіцина Н. В.) за реєстровим номером 8 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали оформити документи на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2,00 га та здійснити пошук особи, яка візьме вказану земельну ділянку в оренду зі сплатою орендної плати в розмірі 7 000,00 грн щороку. Іншої домовленості між ними не було.

В листопаді 2019 року позивач з`ясував, що на підставі виданої ним довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) від 20 травня 2019 року № 11-2518/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» позивач набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:5600, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2019 року № 11-2518/14-19-СГ, зареєстрованого в реєстрі за № 426, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О. (далі - приватний нотаріус Величко С. О.) перейшла у власність ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_3 - довіреної особи позивача.

Позивач оспорює цей правочин, оскільки при його укладенні довірена особа продавця ОСОБА_3 фактично діяв у своїх інтересах, досягнувши зловмисної домовленості з покупцем ОСОБА_2 , яка є його дружиною, на заволодіння спірною земельною ділянкою на користь своєї сім`ї, поза волею власника. На думку позивача, дії його представника та особи, яка стала власником земельної ділянки, містять ознаки шахрайських дій, оскільки користуючись довірительними відносинами, вказані особи вчинили дії на свою користь, а не на користь довірителя.

Відповідно до інформації з публічної кадастрової карти України відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:5600 не знайдено, у зв`язку з об`єднанням декількох сусідніх земельних ділянок і присвоєнням їм нового кадастрового номера.

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 скасував видану довіреність від 14 січня 2019 року.

Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений з порушенням чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним з підстав злочинної домовленості представника продавця та іншої сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки позивач не знав, що на його ім`я була оформлена земельна ділянка, не збирався здійснювати продаж земельної ділянки та вважав, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може бути продана у зв`язку з дією мораторію на її продаж.

Окрім того, з позивачем не погоджувались умови продажу земельної ділянки, в тому числі і інша сторона договору, вартість земельної ділянки. Позивач не отримував кошти в результаті укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Враховуючи вказане, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5600, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 08 червня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 426.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 року у складі судді Степанова С. В. позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:5600, загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 08 червня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 426.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення правочину ОСОБА_3 як представником від імені особи, яку він представляє, в особистих інтересах (в силу положень СК України щодо спільного майна подружжя), а отже доведені правові підстави для визнання укладеного представником договору недійсним.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при розгляді справи суд першої інстанції не визначився з належними відповідачами у справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її із Долинського районного суду Кіровоградської області.

05 липня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 22 травня 2023 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Стрільчук В. А.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 755/1009/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а та інших.

В касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не повинен бути залучений у справі у якості відповідача, оскільки він не є стороною спору. Позивач своєї згоди на продаж земельної ділянки не давав, грошові кошти від такого продажу не отримував.

Представник не може вчиняти від імені особи, яку представляє, правочин щодо себе особисто або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя у тому числі на користь інших осіб.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 присутня злочинна домовленість. Оспорюваний договір купівлі-продажу не містить інформації про оціночну вартість земельної ділянки, стосовно якої вчиняється правочин.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що згідно довіреності від 14 січня 2019 року, зареєстрованої за № 8 та посвідченої приватним нотаріусом Рукавіциною Н. В., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бути його представниками, в тому числі представляти його інтереси як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських, селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах, перед фізичними особами -підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в Управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах Укрдержреєстру, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після чого надає йому право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка, тощо, представник вправі визначати самостійно згідно їхніх попередніх домовленостей (а. с. 9).

14 травня 2019 року уповноважена особа за довіреністю ОСОБА_4 звертався до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про затвердження проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5600, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за адресою: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада (а. с. 11).

За договором купівлі-продажу від 08 червня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Величко С. О., укладеним між ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) предметом договору є земельна ділянка площею 2,00 га, яку продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв та сплатив за неї обговорену грошову суму, місце розташування земельної ділянки: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:5600, продаж земельної ділянки було вчинено за 50 000,00 грн (а. с. 14, 15).

Згідно із заявою від 11 травня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Величко С. О., ОСОБА_3 дав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю будь-яких земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області, за ціну та на умовах за її розсудом. Вищевказана нерухомість, набувається під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю. При цьому ОСОБА_3 стверджував, що такі правочини відповідають інтересам їх сім`ї та погоджувався з тим, щоб умови та ціни договорів купівлі-продажу визначалися його дружиною самостійно (а. с. 104).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин та визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Аналіз положень статті 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 заявив вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки до покупця оспорюваного ним правочину ОСОБА_2 , посилаючись на те, що оспорюваний правочин вчинений від його імені представником ОСОБА_3 на підставі довіреності від 14 січня 2019 року, в своїх особистих інтересах та в спільних інтересах з ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_3 . Позивач вказував на зловмисну домовленість між зазначеними особами, недотримання його інтересів.

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17 та від 20 жовтня 2021 року у справі № 219/11149/18 сформульовано висновок про те, що у справі за позовом сторони, від імені якої договір (додаткову угоду) вчиняв представник, про визнання недійсним договору (додаткової угоди) належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору (додаткової угоди), а не представник.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову не до всіх відповідачів (відсутності ОСОБА_3 у складі відповідачів), апеляційний суд не врахував зазначений правовий висновок Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про те, що у цій справі співвідповідачем за пред`явленим ОСОБА_1 позовом до покупця про визнання недійсним оспорюваного правочину повинен виступати також представник - ОСОБА_3 , який уклав правочин від імені позивача.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та інтереси ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, апеляційний суд мав процесуальні повноваження відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України залучити ОСОБА_3 до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та вирішити по суті спір, який виник між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки щодо його відповідності вимогам закону.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених підстав.

Ураховуючи, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції помилково зосередився виключно на незалученні до участі у справі як належного відповідача ОСОБА_3 , що за висновком суду є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , і не перевіряв законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неправильної на її думку оцінки судом першої інстанції наявних у справі доказів, встановлених у справі обставин та застосування до спірних правовідносин статей 203, 215, 232, 238 ЦК України, статті 60 СК України, а тому суд касаційної інстанції в силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості ухвалити у справі власне судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Подібний за змістом висновок Верховний Суд зробив у постановах від 17 серпня 2022 року у справі № 388/351/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 388/335/20, та 30 листопада 2022 року у справі № 388/353/20.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідності до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Установивши, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не здійснив повної перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно надати належну оцінку всім вищевикладеним обставинам та застосувати норми права відповідно до висновків суду касаційної інстанції, надавши оцінку оспорюваному договору на предмет його відповідності вимогам закону.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: С. О. Карпенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров В. А. Стрільчук