Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 291/559/21

провадження № 61-4425св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Ружинська селищна рада Бердичівського району Житомирської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Остапчука Ігоря Валентиновича на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті його сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкодавиці належала земельна ділянка (пай) загальною площею 2,3803 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

У жовтні 2020 року він дізнався про існування заповіту від 02 квітня 2007 року, посвідченого на території російської федерації, згідно з яким ОСОБА_2 заповіла належні їй земельні ділянки позивачу. Зібравши необхідні документи для оформлення спадщини, у квітні 2021 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку померлої, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Позивач не мав можливості в установлений законом шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту, посвідченого на території іноземної держави. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ружинський районний суд Житомирської області рішенням від 09 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивач не надав достатніх і належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали би йому подати заяву про прийняття спадщини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Житомирський апеляційний суд постановою від 27 лютого 2023 року апеляційну скаргу адвоката Остапчука І. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнив частково. Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив з інших підстав.

Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що Ружинська селищна рада Бердичівського району Житомирської області (далі - Ружинська селищна рада) є неналежним відповідачем у справі, оскільки у спадкодавиці було дві дочки, які є спадкоємцями першої черги та на час її смерті могли досягти пенсійного віку і, відповідно, мають право на обов`язкову частку в спадщині. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Остапчук І. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/14.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 не заводилась, а тому спадкоємців за заповітом і за законом немає. Посилання апеляційного суду на наявність у спадкодавиці двох дочок як на підставу для відмови в задоволенні позову є помилковим, оскільки вони не є спадкоємцями, адже в установлений строк не зверталися в Україні із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується відсутністю заведеної спадкової справи, і, відповідно, не можуть претендувати на обов`язкову частку у спадщині.

За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

10 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бор Кірішського району Ленінградської області Російської Федерації померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 02 квітня 2007 року на території Російської Федерації за реєстровим номером 1287, згідно з яким в разі її смерті із належного їй майна земельні ділянки (паї), розташовані за адресою: Україна, Житомирська область, Ружинський район, радгосп «Дружба», заповіла брату ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно - земельну ділянку загальною площею 2,3803 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 не заводилась.

17 квітня 2021 року нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, із змісту заповітів, складених у квітні та липні 2003 року, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 мала двох дочок - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 2, 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за пред`явленим позовом. Встановлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Для визнання відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу, яка має виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ необхідно перевіряти наявність або відсутність спадкової справи щодо спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19 (провадження № 61-16575св20).

Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно, у тому числі, перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.

Виходячи з норм статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості щодо факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково, крім зазначеного, перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Встановлення зазначених обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.

Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд виходив з того, що Ружинська селищна рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки у спадкодавиці було дві дочки, які є спадкоємцями першої черги, і на час її смерті вони могли досягти пенсійного віку, тобто мають право на обов`язкову частку у спадщині.

При цьому апеляційний суд встановив, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 не заводилась, тобто інформації щодо кола осіб, які прийняли спадщину, матеріали не містять.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів, що дочки спадкодавиці у встановленому законом порядку прийняли спадщину, при тому, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 не заводилась, а тому апеляційний суд дійшов передчасного висновку, що вони мають бути відповідачами у цій справі.

Таким чином, суд дійшов передчасного висновку про те, що Ружинська селищна рада є неналежним відповідачем у цій справі.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які суди не досліджували, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін з огляду на мотиви скасування судового рішення, на підставі чого вирішити спір.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остапчука Ігоря Валентиновича задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов