Ухвала

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 754/1798/20

провадження № 61-7894ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Корзаченком Володимиром Миколайовичем, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Д. А. звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В обґрунтування заяви зазначав, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: ВП № НОМЕР_2, ВП № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики та судових витрат; ВП № НОМЕР_4, ВП № НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») заборгованості та судових витрат.

Вказував, що при проведенні виконавчих дій вчинені дії щодо виконання виконавчих документів, відкриті виконавчі провадження. Постанови про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу боржника рекомендованими листами, накладено арешти на майно та кошти, а також направлені відповідні запити до реєструючих органів з метою виявлення майна. За результатами проведених таких дій встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні.

Згідно відповіді КП КМР «КМ БТІ» за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 січня 1998 року. Також, згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за вказаною адресою встановлено, що 1/4 частина цієї квартири належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, № 8-789, виданого 11 грудня 2019 року державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори. Відповідно до спадкової справи № 379/2019, заведеної П`ятою київською державною нотаріальною конторою 10 грудня 2019 року після смерті ОСОБА_4 (дружини боржника), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями майна померлої, є її донька ОСОБА_3 та чоловік (боржник) ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, просив суд вирішити питання про звернення стягнення на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , згідно спадкової справи № 379/2019, заведеної П`ятою київською державною нотаріальною конторою, та право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д. А. задоволено. Звернуто стягнення на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику - ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником вказаної частки нерухомості, водночас право власності боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, що перешкоджає виконанню судового рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року змінено в частині визначення частки квартири АДРЕСА_1 , право на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, та на яку підлягає звернення стягнення. Звернуто стягнення на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку. У іншій частині ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Змінюючи ухвалу місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 саме 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а не 1/2, тому звернення стягнення підлягає на 1/4 частку вказаної квартири.

27 травня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Корзаченка В. М. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д. А. відмовити.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Київського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року складений 01 травня 2023 року. Касаційна скарга подана 27 травня 2023 року.

Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність необхідності для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки він не пропущений.

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09, від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 754/1798/20 від 25 травня 2021 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 531 895,86 грн та судових витрат у розмірі 5 318,97 грн; ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 754/1798/20 від 18 червня 2021 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (замінено прізвище на ОСОБА_5 ) заборгованості за договором позики у розмірі 221 300,88 грн та судових витрат у розмірі 2 213,00 грн; ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 754/5647/20 від 02 лютого 2021 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за заявою-договором від 17 листопада 2016 року № 017/3077645-СК у розмірі 126 385,57 грн та судових витрат у розмірі 2 102,00 грн; ВП № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 754/5642/20 від 30 вересня 2021 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за заявою-договором кредиту від 20 листопада 2018 року про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/3500944-СК, що станом на 29 лютого 2020 року становить 31 296,66 грн та судових витрат у розмірі 2 102,00 грн.

При проведенні виконавчих дій приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Гненним Д. А. вчинені дії щодо виконання виконавчих документів. Постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» направлені на адресу ОСОБА_1 рекомендованими листами.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Гненним Д. А. накладені арешти на майно та кошти боржника ОСОБА_1 ; направлено відповідні запити до реєструючих органів з метою виявлення майна.

За результатами проведених виконавчих дій встановлено, що кошти на рахунках ОСОБА_1 відсутні, що підтверджується відповідними повідомленнями банківських установ, рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді КП КМР «КМ БТІ» за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 січня 1998 року.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/4 частина АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом № 8-789, виданого 11 грудня 2019 року державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори.

Відповідно до спадкової справи № 379/2019, заведеної П`ятою київською державною нотаріальною конторою 10 грудня 2019 року, після смерті ОСОБА_4 (дружини боржника), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями майна померлої, є її донька ОСОБА_3 на 1/2 частку у спадщині та чоловік (боржник) ОСОБА_1 на 1/2 частку у спадщині. Спадщина складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 15 січня 1998 року за реєстраційним № 138-Б/35.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2019 року, виданого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, Дворніченко О. В. отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на 1/4 вказаної квартири ще не видано.

Апеляційний суд, змінюючи ухвалу місцевого суду, виходив з того, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , водночас право власності останнього не зареєстровано в установленому законом порядку, що перешкоджає виконанню судового рішення, тому відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України, наявні підстави для вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Такий висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.

Правове обґрунтування

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Статтею 10 Закону № 1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом звернення до суду з поданням про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника.

Згідно з положеннями статті 50 Закону № 1404-VIII, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється в разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Водночас, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме маймо боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Висновки Верховного Суду

Звертаючись до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, приватний виконавець зазначав, що при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання рішення встановлено у боржника ОСОБА_1 відсутні кошти на рахунках.

Встановивши, що боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку судові рішення не виконав, заборгованість не повернув, а також врахувавши, що приватним виконавцем виявлено належне боржнику майно, право власності на яке останнім в установленому порядку не зареєстроване, що є перешкодою для виконання рішення суду, суди дійшли обґрунтованого висновку висновку про наявність підстав для задоволення заяви приватного виконавця про звернення стягнення на таке нерухоме майно боржника.

Щодо доводів касаційної скарги

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09, від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц,в яких сформульовано висновки щодо передчасності звернення стягнення на нерухоме майно боржника, оскількидержавним виконавцем не вчинено в повному обсязі виконавчі дії, спрямовані на виявлення коштів, рухомого майна боржника, на які можна звернути стягнення для погашення заборгованості.

Оскаржувані судові рішення не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду, оскільки у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, при проведенні виконавчих дій приватним виконавцем вчинено ряд дій щодо виконання виконавчих документів, а саме: на адресу ОСОБА_1 рекомендованими листами направлені постанови про відкриття виконавчого провадження; накладені арешти на майно та кошти боржника; направлено відповідні запити до реєструючих органів з метою виявлення майна, за результатом яких встановлено відсутність коштів на рахунках ОСОБА_1 , що є перешкодою для виконання рішення суду.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує рішення суду про стягнення із нього заборгованості, тому з урахуванням того, що іншого майна, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості, він не має, заява приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є обґрунтованою.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, під час розгляду справи суди не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Корзаченком Володимиром Миколайовичем, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний