Справа № 308/5531/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2023 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою керівника Ужгородської окружної прокуратури до Оноківської сільської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про скасування рішення Оноківської сільської ради щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, та її витребування,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Оноківської сільської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про скасування рішення Оноківської сільської ради щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, та її витребування, згідно з яким просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення № 715 від 06.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині затвердження ОСОБА_6 проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0716 та для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :11:011:0211, що знаходиться на території Оноківської сільської ради; витребувати від ОСОБА_4 земельну ділянку за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, вартістю 78760 грн. на користь територіальної громади с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області.

Вимоги позову прокурор обґрунтовує тим, що рішенням № 715 від 06.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_6 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0716 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :11:011:0211, що знаходиться на території Оноківської сільської ради. Вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 17.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Форкош М.М., відчужено ОСОБА_4 . Разом з тим, вказане рішення Оноківської сільської ради прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, у зв`язку з чим воно підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка витребуванню на користь територіальної громади с. Оноківці, з наступних підстав, враховуючи те, що оспорювана земельна ділянка відведена за рахунок території з функціональним призначенням запроектованої вулиці, проїзду, вилучення її з комунальної власності відбулося всупереч вимогам законодавства. Підтвердженням того, що Оноківською сільською радою затверджено проект із землеустрою, яким передано частину запроектованої дороги у приватну власність, є відповідь Ужгородської РДА від 28.04.2020 № 02-24/712 з відповідними засвідченими картографічними матеріалами, виготовленими з графічної частини генерального плану с. Оноківці, затвердженого рішенням Оноківської сільської ради від 22.12.2015. Використання вказаної земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову не передбачене генеральним планом населеного пункту, а тому надання земельної ділянки без внесення і затвердження змін до нього суперечить чинному законодавству України. Враховуючи викладене, спірне рішення Оноківської сільської ради порушує права самої територіальної громади на врахування її інтересів під час планування і забудови території населеного пункту. Крім того, при відведенні земельної ділянки у власність порушено також і вимоги законодавства у сфері забезпечення доступу до публічної інформації. Зауважує, що ні саме рішення, ні проект оскаржуваного рішення не були оприлюднені на офіційному веб-сайті Оноківської сільської ради, як наслідок рішення прийняті з порушенням процедури.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2021 задоволено заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури про забезпечення позову в даній цивільній справі та вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на нерухоме майно земельну ділянку за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, що знаходиться на території Оноківської сільської ради.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2021 постановлено замінити у цивільній справі № 308/5531/21 первісного позивача керівника Ужгородської місцевої прокуратури на його правонаступника керівника Ужгородської окружної прокуратури. Закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті.

24.12.2021 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ладики Н.І. до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого посилається на те, що обґрунтовуючи наявність підстав для звернення прокурора з позовом до суду, позивач вказує, що прокуратурою здійснюється представництво інтересів держави, а відповідний орган, уповноважений на здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені правом пред`явлення позову до суду. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено наявності визначених законом підстав для звернення прокурора з позовом до суду, через що позовна заява підлягає залишенню без розгляду. У даній справі прокурор не звертався до відповідного органу, до сфери повноважень якого входить контроль та реагування на виявлені порушення закону органу Держгеокадастру, для вжиття відповідних заходів та помилкового зазначив у позові про відсутність такого органу. Відтак, прокурором не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення інтересів держави в даному конкретному випадку. Представник відповідача наголошує, що наведене узгоджується із правовими висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними Верховним Судом у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 807/784/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ладика Н.І. у судовому засіданні клопотання про залишення позову без розгляду підтримав та просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заявленого представником відповідача клопотання та розглянути позов по суті.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Мовчан О.О. у судовому засіданні підтримав клопотання про залишення позову без розгляду.

Представник Оноківської сільської ради у судове засідання не з`явився, при цьому від сільського голови до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши учасників справи, розглянувши клопотання та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду, з огляду на наступне.

За приписами частин четвертої та п`ятої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як убачається з матеріалів, позов у даній справі подано прокурором в інтересах держави без визначення органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій щодо спірних відносин. При цьому вимоги позову обґрунтовані тим, що використання спірної земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову не передбачене генеральним планом населеного пункту, а тому надання відповідачем Оноківською сільською радою земельної ділянки без внесення і затвердження змін до нього суперечить земельному законодавству.

Підстави представництва прокурор обґрунтовував тим, що враховуючи те, що органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про вжиття заходів реагування шляхом оскарження рішення Оноківської сільської ради, з метою усунення порушень земельного законодавства, а сама Оноківська сільська рада позбавлена процесуальної можливості виступати у даному випадку і позивачем і відповідачем у справі, в силу вимог статті 131-1 Конституції України, статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура наділена повноваженням щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави, у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі шляхом усунення порушень та набуває статусу позивача.

Суд зазначає, що правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля унормовані положеннями Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV (тут і далі Закон № 963-IV у редакції, чинній станом на час звернення прокурора до суду із позовом 11.06.2020).

За визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, охорона земель система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів (стаття 2 Закону № 963-IV).

Основними принципами здійснення державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення раціонального використання та охорони земель як основного національного багатства, що перебуває під особливою охороною держави; пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні земельних ресурсів над економічними інтересами; повне відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю внаслідок порушення земельного законодавства України; поєднання заходів економічного стимулювання і відповідальності у сфері використання та охорони земель (стаття 3 Закону № 963-IV).

Об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України (стаття 4 Закону № 963-IV).

Відповідно до частини першої статті 5 цього Закону державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно з абзацом четвертим статті 15-2 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі до ліквідації в установленому законом порядку була Державна інспекція сільського господарства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 447 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства за переліком згідно з додатком (пункт 1 постанови). Територіальні органи, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконання своїх функцій і повноважень до їх передачі відповідним органам виконавчої влади (пункт 2 постанови).

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 910-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» вирішено погодитися з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15«Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» (Офіційний вісник України, 2015 р., № 7, ст. 164) функцій і повноважень Державної інспекції сільського господарства, що припиняється, із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, Кабінет Міністрів України передав Держгеокадастру функції з контролю за землями, які раніше виконувала Державна інспекція сільського господарства.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (тут і далі Положення № 15 у редакції, чинній станом на час звернення прокурора до суду із позовом 11.06.2020), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до абзацу а) підпункту 25-1 пункту 4 Положення № 15 для виконання покладених завдань Держгеокадастр наділений повноваженнями з організації та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів,передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Разом із цим, приписами підпункту 25-5 пункту 4 Положення № 15 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо: приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель; припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону.

Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати: 1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Згідно зі статтею 28 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі Закон № 3166-VI) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до вимог цієї норми Закону наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень.

Таким чином, у контексті положень статті 28 Закону № 3166-VI у взаємозв`язку із нормами абзацу а) підпункту 25-1 пункту 4 Положення № 15, органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами, предметом яких є дотримання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, надання у користування, в тому числі в оренду; дотримання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотримання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань надання земель у користування, зокрема в оренду, або надання прав на них на конкурентних засадах.

Разом із цим, у розумінні статті 28 Закону № 3166-VI та приписів підпункту 25-5 пункту 4 Положення № 15, органи Держгеокадастру для здійснення їхніх повноважень з нагляду(контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності можуть вносити у встановленому порядку до органів місцевого самоврядування клопотання щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель; припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом № 1697-VII.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (частини третя та четверта статті 23 Закону № 1697-VII).

Суд зауважує, що зміст пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Як убачається із позовної заяви, порушення інтересів держави прокурор обґрунтовував тим, що фактично відсутній орган, який наділений повноваженнями щодо оскаржень рішень органу місцевого самоврядування із земельних питань.

Разом з цим, таке обґрунтування не є несумісним з інтересом держави та статусом прокурора, як позивача, оскільки пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Так, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як установлено судовим розглядом, забезпечення законності, тобто дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю на відповідній території покладено саме на Держгеокадастр.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону № 1697-VII.

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Натомість, у справі, що розглядається, прокурор не звертався до відповідного органу, до сфери повноважень якого входить контроль та реагування на виявлені порушення закону органу Держгеокадастру, для вжиття відповідних заходів та помилкового зазначив у позові про відсутність такого органу. Відтак, суд вважає, що прокурором не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення інтересів держави в даному конкретному випадку.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками щодо застосування відповідних норм права, що викладені Верховним Судом у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 807/784/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19.

Суд звертає увагу, що перевірка права прокурора на звернення до суду передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується (розгляду по суті). Встановлення обставин, що свідчать про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже і права на звернення до суду, є перешкодою для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У статті 185 ЦПК України передбачено підстави для залишення позовної заяви без руху та її повернення. Однак такі процесуальні дії суд може вчиняти лише на стадії відкриття провадження. Якщо відповідні обставини виявлено на стадії судового розгляду, то процесуальним наслідком відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави є залишення позовної заяви без розгляду (пункт 1 частини 1 статті 257 ЦПК України).

З урахуванням наявності правових підстав для залишення за цих обставин без розгляду позову прокурора відповідно до положень пункту першого частини першої статті 257 ЦПК України, суд не надає правову оцінку іншим обставинам справи.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини дев`ятою статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, у зв`язку із залишення позову без розгляду, заходи забезпечення позову в цивільній справі № 308/5531/20, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2021, згідно з якою накладено арешт на нерухоме майно земельну ділянку за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, що знаходиться на території Оноківської сільської ради, слід скасувати.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі частини шостої статті 259 ЦПК України у судовому засіданні 29.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст якої складено 30.05.2023.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 158, 257-261, 263 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури до Оноківської сільської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про скасування рішення Оноківської сільської ради щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, та її витребування залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову в цивільній справі № 308/5531/20, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2021, згідно з якою накладено арешт на нерухоме майно земельну ділянку за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, що знаходиться на території Оноківської сільської ради.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повного тексту ухвали 30 травня 2023 року.

Головуюча А.І. Сарай