Справа № 129/2159/21
Провадження № 2/144/45/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Германа О.С.,

з участі секретаря Пігулі А.А.,

під час відкритого судового засідання в залі суду в смт. Теплик у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агроніка», ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області про визнання недійсним акту приймання-передачі майна, визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП «Агроніка», ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області , в якому просить суд:

- визнати недійсним Акт прийому передачі майна від 20.08.2019 року, який складено в с. Краснопілка Теплицького району Вінницької області між Приватним підприємством «Агроніка» та ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора

Хмільницької районної державної адміністрації Щевців Олени Василівни від

24.09.2019 року з індексним номером № 48838014 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна які знаходяться в АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Хмільницької районної державної адміністрації Щевців Олени Василівни від 24.09.2019 року з індексним номером № 48840461 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна які знаходяться в АДРЕСА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни від 22.01.2020 року з індексним номером № 50748980 про реєстрацію права власності за ПП «Агроніка» об`єктів нерухомого майна які знаходяться в АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни від 22.01.2020 року з індексним номером № 50749473 про реєстрацію права власності за ПП «Агроніка» об`єктів нерухомого майна які знаходяться в АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову зазначає, що 12.06.2021 року, під час ознайомлення з державним реєстром судових рішень, дізнався, що ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 02.03.2021 року по справі № 144/256/20 (провадження №1-кс/144/84/21) було винесено ухвалу щодо оскарження постанови інспектора дізнання Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП Вінницької області Яремчук М.М. про закриття кримінального провадження № 0000053 від 15.09.2020 року, якою у скарзі Краснопільської сільської ради було відмовлено. З мотивувальної частини вказаної ухвали, ОСОБА_1 дізнався що на підставі підробленого майнового сертифікату серії ВН № 0011984, виданого 20.08.2018 року Тополівською сільською радою, який був визнаний судом нікчемним у справі № 144/256/20, громадянин ОСОБА_2 набув право власності на об`єкти нерухомого майна бувшого КСП «Авангард» с. Тополівка Теплицького району, які знаходяться в с. Тополівка Гайсинського району за адресами : АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 . В подальшому позивач ознайомився з інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно та їх обтяжень (надалі ДРРПНМ), де виявив , що відповідно рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором Хмільницької районної державної адміністрації Щевців Оленою Василівною, 24.09.2019 року були прийняті рішення з індексними номерами №№ 48838014 та 48840461 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна які знаходяться в АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 . Для проведення реєстрації вказаних об`єктів нерухомого майна, крім вказаного підробленого та нікчемного сертифікату, ОСОБА_2 було також подано акт приймання - передачі нерухомого майна , виданий ПП «Агроніка» 20.08.2019 та рішення Краснопільської сільської ради № 53 від 21.11.2018 про присвоєння поштових адрес. Окрім того, з інформації , що міститься в ДРРПНМ, позивач дізнався що в подальшому ОСОБА_2 на підставі акту приймання - передачі майна передав, як засновник приватного підприємства, 17.12.2019 до статутного капіталу ПП «Агроніка» об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за вказаними адресами, про що державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Левчук Іриною Вікторівною було прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні №,№ 50749473 та 50748980 від 22.01.2020 року за ПП «Агроніка». Отримавши інформацію, позивач також отримав копію Акту прийому - передачі № 1 від 20.08.2019, згідно якого підприємство-правонаступник реорганізованого КСП «Авангард» с. Тополівки - ПП «Агроніка» в особі директора Бевз В.Є. виділяє в натурі майно згідно протоколу загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Авангард» №4 від 22.03.2010 року громадянину ОСОБА_2 на суму 1 205 092,00 грн. Будучи членом спілки співвласників майнових паїв позивач достеменно знає, що 22.03.2010 року такі збори не проводились, і такого протоколу не існує. Та вважає, що вказані рішення державних реєстраторів є протиправними, такими що підлягають скасуванню, а акт приймання - передачі майна від 20.08.2019 року підлягає скасуванню, так як він є правоустановчим документом для реєстрації права власності, у відповідності до п.51 ПКМУ № 1127 від 25.12.2015 року. ОСОБА_1 є власником майнового паю реорганізованого КСП «Авангард» с. Тополівка Теплицького району та власником всього майна вказаного КСП на правах спільної часткової власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий й члена КСП серії BI XVIII № 017039 від 21.05.2004 року і йому належить 0,13 % у майні КСП на праві спільної часткової власності, та він має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард», відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 01 липня 2001 року. З врахуванням того факту, що загальні збори співвласників майнових паїв неорганізованого КСП «Авангард» 22.03.2010 року не проводились, майно ОСОБА_2 загальними зборами співвласників не виділялось , тому оскаржувані рішення суб`єктів владних повноважень та акт приймання - передачі майна порушують право позивача на володіння майном на праві спільної часткової власності.

У поданому 28.04.2022 у відзиві на позовну заяву представник відповідача ПП «АгроНіка», адвокат Шкрабалюк Ю.В. просила відмовити у позові в повному обсязі. В обґрунтування зазначала, що 22 березня 2010 року загальні збори співвласників майнових паїв КСП «Авангард» прийняли рішення про виділення відповідачу ОСОБА_2 рухомого та нерухомого майна, до складу якого входило і спірне майно. Дане рішення було оформлене протоколом №4 загальних зборів співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Авангард» від 22 березня 2010 року. Оскільки вказане майно вже виділене в натурі конкретним особам, а саме відповідачу ОСОБА_2 , то право власності співвласників майнових паїв КСП Авангард» на розпорядження цим майном припинилось. Позивач не надав доказів, що 22 березня 2010 року загальні збори спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Авангард» не проводились та не приймали рішення про виділ спірного майна ОСОБА_2 . Вказала, що посилання позивача, як на підставу для подання вказаного позову, про те, що він є «власником всього майна вказаного КСП на правах спільної часткової власності» є невірним, зважаючи на постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року в справі № 125/1545/16-ц (провадження № 61-20164св19) вказано, що «до виділення на зазначені майнові сертифікати у передбаченому законом порядку конкретного майна усі вони є лише співвласниками.

Представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Клінчиков С.О., в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи знаходиться заява відповідно до якої представник просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ПП «АгроНіка» - адвокат Шкрабалюк Ю.В. в судове засідання не з`явились, направила на адресу суду заяву відповідно до якої просить проводити розгляд справи у її відсутність, просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 .

Представник Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, направив на адресу суду заяву відповідно до якого просить проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 належить 0,13% у майні КСП на праві спільної часткової власності (а.с.9).

Відповідно до Акту прийому - передачі № 1 від 20.08.2019 року підприємством-правонаступником реорганізованого КСП «Авангард» с. Тополівки - ПП «АгроНіка» в особі директора Бевз В.Є. виділяє в натурі майно згідно протоколу загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Авангард» №4 від 22.03.2010 року громадянину ОСОБА_2 на суму 1 205 092,00 грн (а.с.17).

24.09.2019 року були прийняті рішення з індексними номерами №№ 48838014 та 48840461 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна які знаходяться в с. Тополівка Гайсинського району за адресами : АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 (а.с.10-11).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України - передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України - визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема Законом України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2009 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (далі - Порядок), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253, та Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 (далі - Рекомендації).

Пунктом 9 Порядку передбачалося, що виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Згідно з пунктом 12 Порядку збори співвласників після розгляду пропозицій комісії щодо визначення розмірів майнових паїв затверджують результати розподілу майна пайового фонду та переліки майна, яке виділяється у натурі групам співвласників. Після затвердження зборами співвласників переліків майна для виділення вищезазначеним групам співвласників комісія: визначає місцезнаходження майна і юридичну особу - користувача майна, яке виділено кожній із груп співвласників і до якого перейшли зобов`язання з виділення майнових паїв у натурі співвласникам; передає не пізніше 10 днів з дня затвердження зборами співвласників підприємствам-правонаступникам (користувачам майна) уточнені списки груп співвласників та переліки майна, призначеного для виділення кожній із груп, а копії цих документів - сільській раді.

У разі невиконання рішень зборів співвласників щодо виділення підприємством-правонаступником (користувачем) майна у натурі власнику майнового паю, подальший захист прав власника майнового паю вирішується в судовому порядку (пункт 13 Порядку).

Порядок виділення частки майна також визначено пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Рекомендацій, згідно з якими, зокрема: співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву; частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі; для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі; якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній часткові власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, в тому числі грошової компенсації вартості його частки.

Таким чином, співвласники розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв або в порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред`явлення позову до всіх інших співвласників на підставі положень ЦК України та інших норм законодавства, які регулюють відносини між учасниками спільної часткової власності.

Свідоцтво про право власності на майновий пай, що містяться в матеріалах справи, містить визначену частку майна пайового фонду підприємства ОСОБА_1 в розмірі 5438,49 гривень або 0,13% та не містять жодних відміток про виділення в натурі індивідуально чи на праві спільної часткової власності будь-якого конкретного майна, як індивідуального визначеного об`єкта.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 (62/2001) «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» забезпечено вільне здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У пункті 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення передбачено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає (частини перта та друга статті 362 ЦК України).

У статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вказано, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яке вони одержують при виході з підприємства.

За змістом статті 9 вказаного Закону до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств із майновими паями з передбачений і Указом Президента України від 3 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

Відповідно до Акту прийому - передачі № 1 від 20.08.2019 року підприємством-правонаступником реорганізованого КСП «Авангард» с. Тополівки - ПП «АгроНіка» в особі директора Бевз В.Є. виділяє в натурі майно згідно протоколу загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Авангард» №4 від 22.03.2010 року громадянину ОСОБА_2 на суму 1 205 092,00 грн.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 140/640/16-ц, що «стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.»

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 2-236/07 (провадження № 61-15534св20) вказано, що «у статті 10 Закону України «Про об`єднання громадян» зазначено, що об`єднання громадян мають право на добровільних засадах засновувати або вступати між собою в спілки (союзи, асоціації тощо). Створення і легалізація спілок об`єднань громадян, порядок їх діяльності та ліквідації здійснюються відповідно до цього Закону. Об`єднання громадян діє на основі статуту або положення (стаття 13 Закону України «Про об`єднання громадян»). Відповідно до змісту статей 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. За загальним правилом право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України). Майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 133/2267/18 (провадження № 61-20137св19) вказано, що «підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників. Отже, питання щодо виділення майнового паю в натурі, способу такого виділення, визначення конкретного майна, яке передається власнику майнового паю, відноситься до виключної компетенції зборів співвласників».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 310/7483/18 (провадження № 61-15183св19) зазначено, що «у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року в справі № 125/1545/16-ц (провадження № 61-20164св19) вказано, що «до виділення на зазначені майнові сертифікати у передбаченому законом порядку конкретного майна усі вони є лише співвласниками майнових паїв, а не співвласниками майна, а тому і положення статті 362 ЦК України на них не поширюються. Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про відмову у позові, оскільки до виділення на майновий сертифікат у передбаченому законом порядку конкретного майна його власник є лише власником майнового паю. Право на майновий пай виникає у члена КСП, засвідчується відповідним документом - майновим сертифікатом і не пов`язується з конкретним майном до його виділення в натурі. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 607/9325/17 (провадження № 61-9781св19), від 05 вересня 2018 року у справі № 700/474/15-ц (провадження № 61-10699св18), від 11 серпня 2018 року у справі № 189/1966/15-ц (провадження № 61-32439св18), від 28 лютого 2018 року у справі № 368/2048/15-ц (провадження № 61-5700св 18)».

Позивачем не надано доказів щодо звернення його із відповідною заявою та самого факту виділення загальними зборами майнового паю в натурі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 567/862/19 (провадження № 61-9138св20) вказано, що «підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників. Разом із тим, вказані норми, так і норми ЦК України, на які послались суди попередніх інстанцій, не вимагають згоди інших співвласників майнових паїв на укладення договору дарування майнового паю, оскільки до виділення майна в натурі особі на наявні у нього свідоцтва про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) у передбаченому законом порядку конкретного майна він та інші члени колективного сільськогосподарського підприємства є співвласниками майнових паїв, а не співвласниками майна».

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач є співвласником майнових паїв колективного сільськогосподарського підприємства та його частка визначена в розмірі 5438, 49 грн., або 0,13 %, а не співвласником конкретного майна.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховний Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц, провадження 14-75цс18.

Отже, підстави для визнання недійсними акта приймання-передачі майна від 20.08.2019, відсутні, оскільки права позивача на майновий пай КПС «Авангард», зазначеним актом права позивача не порушено.

А вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права власності є похідними від вимог про визнання недійсним акту приймання-передачі майна, тому також не підлягають задоволенню.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, отже, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Оскільки, позивач не надав суду доказів набуття ним на час складання Акту прийому передачі майна 20.08.2019, права спільної часткової власності будь-якого конкретного майна, як індивідуального визначеного об`єкта, у зв`язку із чим не довів порушення своїх прав, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агроніка», ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області про визнання недійсним акту приймання-передачі майна від 20.08.2019, визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 22.05.2023.

Суддя