Справа № 274/3685/23 Провадження № 2/0274/1121/23 РІШЕННЯ
13.11.2023 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та індексації за невиконання зобов`язань за договорами позик,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтовано тим, що 23.12.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, який було оформлено написаною позичальником власноруч борговою розпискою, за якою ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 1000 доларів США до 01.04.2014.
Разом з тим, в установлений строк вказаної суми не повернув, що стало наслідком звернення ОСОБА_1 до суду з метою судового захисту власних майнових прав.
Також, 14.04.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, який оформлено борговою розпискою, за яким ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 1200 доларів США до 15.08.2014, проте в установлений строк вказаної суми не повернув, що стало наслідком звернення ОСОБА_1 до суду з метою судового захисту власних майнових прав.
Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.12.2014 по справі №274/4813/14-ц позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 14.04.2014 у розмірі 1200 доларів США, а також суму в розмірі 243,60 грн в якості судового збору. На виконання вказаного рішення, 13.01.2015 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1200 доларів США.
Рішення суду не виконані, заборгованість не сплачено, вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 28.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2014 по справі №274/4011/14-ц позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 23.12.2013 у розмірі 13091,69 грн, а також суму в 1089,23 грн. від простроченої суми основного боргу, а всього суму 14180,92 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану останньому моральну шкоду в розмірі 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., які були сплачені при подачі позовної заяви до суду, та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн, а всього 743,60 грн.

На виконання вказаного рішення, 14.10.2014 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на загальну суму 15324,52 грн, який звернено до виконання.

Відповідно до довідки від 25.05.2023 за №7/35200, виданої Бердичівським ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області, заборгованість на загальну суму 15324,52 грн за виконавчим листом №274/4011/14-ц від 14.10.2014 не сплачено.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.12.2014 по справі №274/4813/14-ц позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 14.04.2014 у розмірі 1200 доларів США, що складає 15710,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 243,60 грн.

На виконання вказаного рішення, 13.01.2015 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики у розмірі 1200 доларів США, що складає 15710,02 грн, який звернено до виконання.

Довідкою від 25.05.2023 за №7/35202, виданою Бердичівським ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області, заборгованість на загальну суму 15710,02 грн за виконавчим листом №274/4813/14-ц від 13.01.2015 не сплачено.

Відповідач не виконав вказані рішення суду, а отже допустив прострочення грошового зобов`язання.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК Українирозміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України.

Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК Українинарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №14-446цс18.

Положення статей 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, (Постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі № 916/2889/13).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином,з ухваленнямрішення простягнення боргуу 2015 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому до дати погашення заборгованості зобов`язання відповідача перед кредитором за договором позики не є припиненим.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики від 23.12.2013 в сумі 40664,78 грн, з яких: 4004,00 грн - 3 % річних; 36660,78 грн - інфляційне збільшення за період з 29.09.2014 по 13.06.2023, та за договором позики від 14.04.2014 у вигляді 3 % річних в сумі 307 доларів США, що по курсу НБУ на 13.06.2023 становить 11226,56 грн за період з 09.12.2014 по 13.06.2023.

Відповідачем не надано доказів сплати основних сум боргу на час звернення позивача із позовом до суду.

Судом встановлено, що позов поданий до суду 13.06.2023, відповідно розрахунок сум для нарахування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, має бути зроблений щодо заборгованості з 13.06.2020, в межах трирічного строку позовної давності, що передував зверненню до суду,

За договором позики від 23.12.2023, стягненню підлягає розмір заборгованості трьох процентів річних від простроченої суми основного боргу (13091,69 грн) за договором позики від 23.12.2013, за період з 13.06.2020 до 13.06.2023, що складає 1178,73 грн та 6418,27 грн - інфляційне збільшення.

Розмір заборгованості трьох процентів річних від простроченої суми за договором позики від 14.04.2014, за період з 13.06.2020 до 13.06.2023, який складає 108,05 доларів США, що складає 3951,24 грн за курсом 36,5686 гривень за один долар США станом на дату подачі позовної заяви до суду.

В стягненні решти сум 3% річних та інфляційних слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Отже на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді підлягає розподілу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав до суду: копію договору від 12.06.2023 за № 95 про надання правової допомоги, укладений між ним та адвокатом Гуменюком О.В.; копію розрахунку до договору про надання правничої допомоги №95 від 12.06.2023, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 12.06.2023 на суму 8000,00 грн.

Позовні вимоги задоволено на загальну суму 11548,24 грн, що складає 22,25 % від ціни позову, то саме в такому пропорційному розмірі задоволених вимог необхідно обраховувати судовий збір, що підлягає компенсації позивачу та складає 477,75 грн, як 22,25 % від 2147,20 грн, сплачених при подачі позову до суду та відповідно 1780,00 грн витрат на правничу допомогу, що складає 22,25 % від 8000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та індексації за невиконання зобов`язань за договорами позик - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23.12.2013 в сумі 7597,00 грн, з яких 1178,73 грн - 3 % річних та 6418,27 грн - інфляційне збільшення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.04.2014 у вигляді 3 % річних в сумі 108,05 доларів США, що по курсу НБУ станом на 13.06.2023 становить 3951,24 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 477,75 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 1780,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 21.11.2023.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА