ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дубовенка Андрія Вікторовича на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із: домоволодіння АДРЕСА_1 , житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 62,5 кв.м.; земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1 , площею 0,0503 гектарів, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; вбудованого приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м.; автомобіля легковий седан В, марка ЗАЗ TF 698 К, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач вказує, за життя ОСОБА_4 було складено заповіт, за змістом якого спадкодавець заповів все належне майно йому - ОСОБА_2 ОСОБА_2 зазначає, що на момент смерті батька ОСОБА_4 , він був зареєстрований та проживав разом з ним за однією адресою, що підтверджується довідкою департаменту адміністративних послуг від 24 липня 2010 року №14/5 6594, а отже вважається таким, що прийняв спадщину. З метою оформлення спадкових прав він звернувся до нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори та просив видати свідоцтво про право на спадщину на своє ім`я. Проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки на день смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , крім ОСОБА_2 (сина) була зареєстрована також ОСОБА_5 (мати спадкодавця). Позивач вказує, ОСОБА_5 , хоча й була зареєстрованою за вказаною адресою, але постійно проживала у Королівстві Бельгія, де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана обставина унеможливлює видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки нотаріус не може визначити коло спадкоємців та частку спадкового майна після смерті ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_5 постійно проживала за кордоном, тому не може вважатись такою, що прийняла спадщину у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, ОСОБА_5 якщо б мала намір отримати спадщину, то повинна була б звернутися із відповідною заявою про її прийняття протягом шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_4 не оформлювала і у спадок не вступала. ОСОБА_2 стверджує, на теперішній час він є єдиним спадкоємцем усього рухомого і нерухомого майна померлого батька. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1, житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 62,5 кв.м., прибудови А1-1, загальної площі 17,1 кв.м., навісу «Д», навісу «Є», № 1-7, споруд; на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 , площею 0,0503 гектарів, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; на вбудоване приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м.; на автомобіль легковий седан В, марка ЗАЗ TF 698 К, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя дніпровська державна нотаріальна контора, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є донькою ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та онукою ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що 20 березня 2018 року нею подано до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі - ОСОБА_5 . Вважає, що на момент смерті ОСОБА_5 їй належало майно, яке нею було прийнято після смерті сина ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_5 була непрацездатною, то мала право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241, 1268 ЦК України. Цю частку вона успадкувала, оскільки була зареєстрована за однією адресою з сином ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не встигла оформити спадщину і також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вважає, що вона має право успадкувати обов`язкову частку у спадщині після смерті бабусі ОСОБА_5 Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом їй не було видано у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлій бабусі. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/4 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на 1/4 частини вбудованого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 28,6 кв.м.; на 1/4 частини автомобіля легковий седан В, марка ЗАЗ TF 698 К, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №200/16592/18 (провадження № 2/932/982/21) за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та цивільну справу № 932/2082/20 (провадження №2/932/1263/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя Дніпровська державна нотаріальна контора та Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, з присвоєнням об`єднаній цивільній справі єдиного унікального № 200/16592/18, провадження № 2/932/982/21 (т.2 а.с.183).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2022 року замінено неналежного відповідача по справі № 200/16592/18 за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, а саме замінено Дніпровську міську раду на належних відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.2 а.с.225).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1, житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 62,5 кв.м., прибудови А1-1, загальної площі 17,1 кв.м., навісу «Д», навісу «Є», № 1-7, споруд; на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 , площею 0,0503 гектарів, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; на вбудоване приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м.; на автомобіль легковий седан В, марка ЗАЗ TF 698 К, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8 810 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Дубовенко А.В. просить рішення суду від 11 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Такими, що прийняли спадщину вважаються також малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини у порядку, встановленому цивільним законодавством.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У частині другій статті 1272 ЦК України передбачено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Тлумачення частини другої статті 1272 ЦК України щодо кола спадкоємців, згода яких вимагається, включаються як спадкоємці, які своєчасно подали заяви про прийняття спадщини, так і спадкоємці, які вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до положень статті 1268 ЦК України. При цьому згода спадкоємців, які прийняли спадщину, повинна бути виражена у письмовій формі.

У справі встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (т.1 а.с.10).

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 ( т.1 а.с.90).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 31 серпня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстровий №4-826, відповідно до якого заповів усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права які належатимуть йому на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається із: домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 62,5 кв.м.; земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1 , площею 0,0503 гектарів, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; вбудованого приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м.; автомобіля легковий седан В, марка ЗАЗ TF 698 К, реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т.1 а.с.35, 36, 43, 44, 52).

Встановлено, що спадкоємцем за заповітом є син померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ОСОБА_2 .

Із спадкової справи №156/2017, зведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, 17 березня 2017 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся син ОСОБА_4 - ОСОБА_2 (т.4 а.с.76, 85)

22 серпня 2018 року постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 (т. 4 а.с. 103, 104).

Підставою відмови вказано те, що згідно листа Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпровської міської ради від 24 липня 2018 року на день смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з 14 лютого 1997 року була зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з реєстраційного обліку знята 24 травня 2018 року, тобто підтверджується факт прийняття нею спадщини. Також нотаріус позбавлений можливості визначити частку спадкового майна за заповітом після померлого ОСОБА_4 .

На день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 14 лютого 1997 року за цією адресою була зареєстрована його мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У справі встановлено, ОСОБА_5 виїхала у липні 2012 року з України на постійне місце проживання до Королівства Бельгія (т.4 а.с.126-132).

Згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 16 липня 2018 року, відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в базі даних не виявлено. Інформація про перетин кордону зберігається протягом 5 років (т.4 а.с.95).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, з 2012 року ОСОБА_5 постійно проживала у Королівстві Бельгія, у Комуна Іксель Адміністративного округу Брюссель проходила тривале лікування з 2013 року, що підтверджується відповідними медичними документами (т.4 а.с. 234-236).

Як вбачається із довіреності, якою ОСОБА_5 , за свого життя, уповноважувала ОСОБА_4 , за його життя, керувати та розпоряджатися усім належним їй майном у чому б воно не полягало та де б воно не знаходилося, вказана довіреність була складена 29 травня 2015 року у м.Брюселі, Королівство Бельгія, де проживала ОСОБА_5 (т.4 а.с.120).

Згідно акту про смерть, виданого у Комуні Іксель Адміністративного округу Брюссель-Столиця, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22:05 у комуні Іксель, за адресою: АДРЕСА_7 , померла ОСОБА_7 (т.4 а.с.92-94).

Факт постійного проживання ОСОБА_5 у Королівстві Бельгія підтверджується також тим, що остання за її життя уклала договір від 09 жовтня 2017 року на проведення своїх похорон з відповідним ритуальним бюро (т.4 а.с. 121-123).

З реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 була знята 24 травня 2018 року.

Встановлено, ОСОБА_5 за свого життя із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зверталась.

Слід зазначити, реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем не є безумовною підставою для визнання особи такою, що прийняла спадщину, оскільки особа може не проживати в цьому житлі, бути відсутньою чи мати інше місце проживання. Тобто сама по собі реєстрація місця проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року по справі № 937/10434/19-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 , хоч і була зареєстрована за однією адресою разом із своїм сином ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , однак із 2012 року постійно проживала у Королівстві Бельгія на момент смерті ОСОБА_4 , а тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України та не набула у встановленому законом порядку права на спадщину після смерті сина ОСОБА_4 .

Також у справі встановлено, 26 жовтня 2018 року із заявою про прийняття спадщини за законом (обовязкова частка) звернувся батько померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 (т.4 а.с.109).

31 жовтня 2018 року постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 (т. 4 а.с. 109, 110).

Слід зазначити, у постанові нотаріуса вказано, що заява про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк до 23 травня 2017 року ОСОБА_3 до нотаріальної контори не подавалась. На день смерті спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_3 не був зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 спадщину після смерті сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений законом строк не прийняв.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3 а.с.11).

ОСОБА_1 претендує на спадкове майно ОСОБА_4 за правом представлення після смерті бабусі - ОСОБА_5

20 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини до Другої дніпровської державної нотаріальної контори після смерті бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.13, 46)

13 березня 2020 року постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.59).

Слід зазначити, ОСОБА_1 із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори взагалі не зверталася.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що на момент смерті ОСОБА_5 останній належало майно, яке нею було прийнято після смерті сина ОСОБА_5 ОСОБА_4 , тому вважає, що на підставі ст. 1241 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_5 , як непрацездатна мати померлого сина, успадкувала незалежно від змісту заповіту половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом.

Спадкування за правом представлення це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця, що помер до відкриття спадщини».

Згідно статті 1266 Цивільного кодексу України це спадкування визначає коло спадкоємців, котрі залучаються до спадкування у випадку смерті спадкодавця до відкриття спадщини.

При спадкуванні за правом представлення діють всі правила спадкування за законом, включаючи черговість закликання до спадщини (стаття 1258 ЦК України).

За правом представлення спадкоємці (онуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники спадкодавця, двоюрідні брати та сестри) спадкують ту частку, яка належала б їх відповідному родичу, якби він був живий.

Тобто це батько чи мати, дід чи баба, брат чи сестра спадкодавця, дядько чи тітка спадкодавця, що повинні були б успадковувати, але померли до відкриття спадщини. Основні засади спадкування за правом представлення: онуки (правнуки) спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, (бабі, дідові), якби вони були живими на момент відкриття спадщини; прабаба, прадід, спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на момент відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім батькові, матері (братові або сестрі спадкодавця), якби вони були живими на момент відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім батькові, матері (дядькові та тітці спадкодавця), якби вони були живими на момент відкриття спадщини. При спадкуванні за правом представлення кількома особами, частка померлого ділиться між ними порівну. Особи, які спадкують за правом представлення, не мають права спадкувати обов`язкову частку, яка належала їх померлому родичу (стаття 1241 ЦК України).

До спірних правовідносин неможливо застосувати порядок спадкування за правом представлення, оскільки для застосування такого виду спадкування необхідно, щоб на час відкриття спадщини не було в живих будь-кого із визначених в ст. 1266 ЦКУ спадкоємців тієї черги, яка закликається до спадкування.

Також за правом представлення не може передаватись обов`язкова частка у спадщині, оскільки обов`язкову частку можуть набути лише особи, чіткий перелік яких міститься у ч. 1 ст. 1241 ЦК України, і таке право не підлягає передачі іншим спадкоємцям.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 тривалий час з 2012 року постійно проживала в Королівстві Бельгія, на момент смерті її сина - ОСОБА_4 вона була лише зареєстрована у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , але постійно там тривалий час вже не проживала, а тому вона не має права на спадщину, що відкрилась після смерті сина - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.1268 ЦК України .

Також було встановлено, за життя ОСОБА_5 не цікавилась спадковим майном після смерті сина - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки за свого життя не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини та бажання її оформити у встановленому законом порядку, а тому це право не може набути її онука ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не має права на спадкування після смерті бабусі ОСОБА_5 в порядку представлення.

У постанові від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19 Верховний Суд вказав, що відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців-трансмісарів (спадкова трансмісія).

Таким чином, спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента, є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії) і після смерті трансмітента, зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної зі спадщин або в одній заяві вказати про прийняття обох спадщин.

Умовою застосування спадкової трансмісії є також смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, що настав після смерті спадкодавця).

Однак, ОСОБА_5 вважається такою, що не прийняла спадщину та померла після спливу строку на прийняття спадщини, а тому не можна застосувати й спадкову трансмісію.

Таким чином, ОСОБА_1 не може набути право на спадкування після смерті бабусі ОСОБА_5 , оскільки остання не проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент його смерті і протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 не подала відповідну заяву про прийняття спадщини у вигляді обов`язкової частки, а тому в силу положень ч. 1 ст. 1272 ЦК України ОСОБА_5 вважається такою, що не прийняла спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не має права на спадкування після смерті бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно у розмірі 1/4 частини всього спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що належними доказами не підтверджується те, що ОСОБА_5 на момент смерті свого сина ОСОБА_4 , з яким була зареєстрована за однією адресою, разом із ним не проживала, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 є необгрунтованими належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дубовенка Андрія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова