ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Рагушіної І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила виключити з переліку спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на земельну ділянку у с. Гнідин Бориспільського району Київської області (кадастровий номер :01:010:0670, гараж, машиномісце в підземному паркінгу в АДРЕСА_1 , загальною площею 20, 20 кв м, автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім цього, позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, гараж та автомобілі.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що 14 січня 2021 року між сторонами було укладено шлюбний договір, відповідно до якого сторони домовилися, що майно, яке придбане до укладення цього шлюбного договору, в період зареєстрованого шлюбу з 27 серпня 2008 року до 14 січня 2021 року, є спільною сумісною власністю подружжя.

Вважає, що необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту спірного майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява недостатньо обґрунтована, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду не вбачається.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції щодо підстав для відмови в позові, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила виключити з переліку спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на земельну ділянку у с. Гнідин Бориспільського району Київської області (кадастровий номер :01:010:0670, гараж, машиномісце в підземному паркінгу в АДРЕСА_1 , загальною площею 20, 20 кв м, автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

14 січня 2021 року між сторонами було укладено шлюбний договір, якими було визначено режим майна, яке відноситься до особистої приватної власності та до спільної сумісної власності.

Так, відповідно до пункту 2.4 Шлюбного договору вбачається, що сторони домовилися, що майно, яке придбане до укладення цього шлюбного договору, в період зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, у шлюбному договорі було визначено, що майно, яке було придбане до укладення цього шлюбного договору, в період зареєстрованого шлюбу, тобто з 27 серпня 2008 року до 14 січня 2021 року, є майном, яке відноситься до спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав, з моменту укладення сторонами шлюбу і до моменту укладення шлюбного договору, сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно:

земельну ділянку у с. Гнідин Бориспільського району Київської області (кадастровий номер :01:010:0670, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8, площею 0,0118 га, зареєстрована 13.06.2013, що належить на праві власності ОСОБА_2

гараж, машиномісце в підземному паркінгу в АДРЕСА_1 , загальною площею 20, 20 кв. м., реєстраційний номер 35052668, зареєстрований 08.02.2012, що належить на праві власності ОСОБА_2

автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ), що належить на праві власності ОСОБА_2

автомобіль марки NISSAN QASHQAI (реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2016 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ), що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись лише на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь- якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було належним чином враховано те, що між сторонами виник спір щодо розподілу спільного майна подружжя, а такий захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач у вигляді накладення арешту на спірне майно, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення,

Крім цього, колегія суддів вважає, що відсутність забезпечення позову фактично дозволяє відповідачу відчужити майно, яке є предметом поділу, та призведе до неможливості виконання такого судового рішення, а відтак вважає за доцільне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову та накласти арешт на спірне майно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що постановлена з неповним дотриманням норм процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

земельну ділянку у с. Гнідин Бориспільського району Київської області (кадастровий номер :01:010:0670, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8, площею 0,0118 га, зареєстрована 13.06.2013, що належить на праві власності ОСОБА_2

гараж, машиномісце в підземному паркінгу в АДРЕСА_1 , загальною площею 20, 20 кв. м., реєстраційний номер 35052668, зареєстрований 08.02.2012, що належить на праві власності ОСОБА_2

автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ), що належить на праві власності ОСОБА_2

автомобіль марки NISSAN QASHQAI (реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2016 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ), що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: