Апеляційне провадження №22-ц/824/416/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказав, що 04.12.2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-008/825/2006, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 70 000,00 дол. США на споживчі цілі, строком до 04.12.2016 року зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних. Кредитні кошти видавалися на підставі кредитної заявки від 04.12.2006 року, яка була підписана ОСОБА_1 . Прийнявши на себе зобов`язання належним чином виконувати умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки та в порядку, передбаченому кредитним договором, відповідач вказані зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась прострочена до повернення заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом.

18.07.2016 року на адресу відповідача засобами поштового зв`язку було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором за вих. №4660 від 18.07.2016 року. Станом на дату подання позову досудова вимога відповідачем не виконана.

04.12.2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-ML-008/825/2006. На адресу відповідача 18.07.2016 року було відправлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором за вх. №4665 від 18.07.2016 року, яка підлягає виконанню протягом 30 календарних днів з дати її одержання. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 року, станом на 20.09.2016 року у відповідача за кредитним договором існує заборгованість перед позивачем в розмірі 21 585,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (25,7670) станом на дату проведення розрахунків заборгованості становить 556,185,60 грн., що складається з:

залишку заборгованості за кредитом в розмірі 16 538,37 дол. США, що еквівалентно 426 144,20 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунків заборгованості;

суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 04.08.2014 по 19.09.2016 року в розмірі 5 046,82 дол. США, що еквівалентно 130 04,40 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості.

У зв`язку з викладеним банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 року в розмірі 21 585,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (25,7670) станом на дату проведення розрахунків заборгованості становить 556 185,60 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 8 342,77 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

15.07.2022 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

14.03.2023 року до Київського апеляційного суду від АТ «ОТП Банк» надійшло клопотання про надання документів.

21.03.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

14.07.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.

В судове засідання 28.09.2023 року ОСОБА_2 не з`явилася, про розгляд справи належним чином повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надала.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 04.12.2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № ML-008/825/2006.

Згідно з умовами кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 70 000,00 дол. США на споживчі цілі, строком до 04.12.2016 року зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних.

18.07.2016 року на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором за вих. №4660 від 18.07.2016 року.

04.12.2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-ML-008/825/2006.

На адресу ОСОБА_2 - 18.07.2016 року було відправлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором за вх. №4665 від 18.07.2016 року, яка підлягає виконанню протягом 30 календарних днів з дати її одержання.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції констатував недоведеність позивачем своїх тверджень про наявність заборгованості за кредитом. Крім того, в матеріалах справи містяться документи щодо належного виконання зобов`язання за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що по справі було призначено і проведено експертизу, висновки якої підтверджують позицію позивача.

Відповідно до результатів проведення судової економічної експертизи від 25.06.2021 року за №7507/21-72/19847/19848/21-72, судовими експертами було встановлено наступне:

1. В межах наданих на дослідження документів, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 р.:

- за період з 04.12.2006 року по 30.07.2008 року відповідає умовам договору та наданим на дослідження документам щодо погашення зобов`язань за кредитним договором.

- за період з 31.07.2008 року по 31.07.2018 року підтвердити не видається за можливе, оскільки на рахунку № НОМЕР_1 , починаючи з 30.07.2008 року, обліковувалося два виданих кредити за двома різними кредитними договорами, при цьому надані на дослідження квитанції ОСОБА_1 та виписки по рахунку № НОМЕР_1 не містять посилання на реквізити кредитного договору .

2. Згідно наданих на дослідження документів залишок заборгованості ОСОБА_1 за договором № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 р. станом на 30.07.2008 року по основному боргу складає 45 707,61 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків відсутня.

Підтвердити розрахунок заборгованості станом на 31.07.2018 року не видається за можливе, оскільки на рахунку № НОМЕР_1 , починаючи з 30.07.2008 року, обліковувалося два виданих кредити за двома різними кредитними договорами, при цьому надані на дослідження квитанції ОСОБА_1 та виписки по рахунку № НОМЕР_1 не містять посилання на реквізити кредитного договору.

3. Згідно наданих на дослідження документів за період з 04.12.2006 року по 30.07.2008 року зарахування коштів в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами проводились банком відповідно до умов кредитного договору № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 р., визначених пп. 1.4.1.1 - 1.4.1.3.

Визначити чи своєчасно проводилось банком зарахування коштів в рахунок кредиту та відсотків за період з 30.07.2008 року по 31.07.2018 року не видається за можливе, оскільки на рахунку № НОМЕР_1 , починаючи з 30.07.2008 року, обліковувалося два виданих кредити за двома різними кредитними договорами, при цьому надані на дослідження квитанції ОСОБА_1 та виписки о рахунку № НОМЕР_1 не містять посилання на реквізити кредитного договору.

4. Згідно наданих на дослідження документів за період з 30.07.2008 року по 31.07.2018 року при внесені Позичальником на рахунок № НОМЕР_1 суми, що перевищувала розмір визначеного договором щомісячного платежу, надмірно сплачені кошти спрямовувались банком в рахунок погашення тіла кредиту.

Визначити чи спрямовувалися банком надмірно сплачені кошти в рахунок погашення тіла кредиту за період з 30.07.2008 року по 31.07.2018 року не видається за можливе, оскільки на рахунку № НОМЕР_1 , починаючи з 30.07.2008 року, обліковувалося два виданих кредити за двома різними кредитними договорами, при цьому надані на дослідження квитанції ОСОБА_1 та виписки по рахунку № НОМЕР_1 не містять посилання на реквізити кредитного договору.

5. Згідно наданих на дослідження документів за період з 30.07.2008 року по 31.07.2018 року при внесені позичальником на рахунок № НОМЕР_1 суми, що перевищувала розмір визначеного договором щомісячного платежу, надмірно сплачені кошти спрямовувались банком в рахунок погашення тіла кредиту.

Визначити чи спрямовувалися банком надмірно сплачені кошти в рахунок погашення тіла кредиту за період з 30.07.2008 року по 31.07.2018 року не видається за можливе, оскільки на рахунку № НОМЕР_1 , починаючи з 30.07.2008, обліковувалося два виданих кредити за двома різними кредитними договорами, при цьому надані на дослідження квитанції ОСОБА_1 щодо поповнення поточного рахунку не містять посилання на кредитний договір.

6. При достроковому частковому погашенні боргових зобов`язань позичальником, банком було проведено перерахунок розміру щомісячних платежів, про що свідчать надані на дослідження додатки «Графік платежів» до кредитного договору та дані виписок по рахунку № НОМЕР_1 .

7. Згідно наданих на дослідження документів документально підтвердити розмір реальної відсоткової ставки за говором № ML-008/825/2006 від 04.12.2006 р., укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , не видається за можливе, оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутні платіжні документи, що підтверджують сплату страхових та/бо інших платежів за надані супутні послуги.

Всім вищевказаним обставинам судом першої інстанції було надано належну та детальну правову оцінку, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Основними доводами апелянта була критика експертного висновку, а також позиція суду першої інстанції, який з точки зору апелянта належним чином не дослідив матеріали справи, зокрема виписки руху коштів по кредиту.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, її юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. (Постанова ВС від 23.01.2018р. справа № 755/7704/15-ц).

Звертаючись до суду з цим позовом, банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розширений розрахунок заборгованості, виписку по кредитному договору за період з 01 грудня 2006 року по 31 грудня 2010 року та з 01.01.2011 по 12.10.2017 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц.

В той же час, апеляційний суд звертає увагу на те, що надана апелянтом виписка руху коштів протирічить відомостям, зазначених у виписках руху коштів, які банк надавав відповідачам. Вказані суперечності в документах, які фактично були створені одним і тим же суб`єктом - банком, в ході розгляду справи усунуті не були. За таких умов апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо недоведеності позиції позивачем.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду справи апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько